Справа № 810/198/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/198/15 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Цемент» до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, у грудні 2014 року посадовою особою Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість за серпень 2014 року, в результаті чого складено акт перевірки від 05.12.2014 № 539/10-04-15-20/39073804.

В наведеному акті перевірки контролюючим органом встановлено допущені позивачем порушення, а саме неправомірне зменшення показників податкового зобов'язання на суму 5287 грн 02 коп. за операціями з поставки товару контрагенту ТОВ «Лубенський комбінат будівельних матеріалів» (період складання податкової накладної - липень 2014 року), що призвело до порушення вимог п. 50.1 статті 50, пункту 187.1 статті 187, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України.

Керуючись висновками акту перевірки, Бориспільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014 № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 13108 грн 75 коп., з яких: 10487 грн - за основним платежем; 2621 грн 75 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку податкового органу та з метою їх відновлення суб'єкт господарської діяльності звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки посадової особи контролюючого органу про заниження податку на додану вартість є помилковими, тому податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014 № підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 201.1 статті 200 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця (п. 201.4 ст. 201 ПК України).

За приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.15 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

В силу положень пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання. Податкова декларація складається за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади та чинному на час її подання (п. 48.1 ст. 48 ПК України).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України передбачено, що в разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як свідчать обставини справи, при складанні звітності з податку на додану вартість за серпень 2014 року, зокрема, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, бухгалтер підприємства припустився помилки у реквізитах двох податкових накладних, які враховувались при визначенні показників податкових зобов'язань та податкового кредиту, що у свою чергу підтверджується наступним.

Так, відповідно до реєстру отриманих та виданих податкових накладних при формуванні податкових зобов'язань за серпень 2014 року позивач включив до їх складу ПДВ у сумі 5287,02 грн. на підставі податкової накладної від 22.07.2014 № 26, яку він видав покупцю - ТОВ «Лубенський комбінат будівельних матеріалів» (загальна сума поставки 31722 грн 12 коп., у тому числі ПДВ - 5287 грн 02 коп.).

Однак, в дійсності вказана податкова накладна № 26 видана позивачем не 22.07.2014, як це відображено у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних, а 22.07.2014.

Натомість, помилка в даті видачі податкової накладної не вплинула на розмір податкового зобов'язання з ПДВ, адже зважаючи на реальну дату здійснення господарської операції та дату виписки позивачем податкової накладної (22.08.2014) податкове зобов'язання за цією господарською операцією виникло саме у серпні 2014 року, які і було відображено позивачем у декларації.

Крім того, при формуванні податкового кредиту за серпень 2014 року позивач включив до його складу ПДВ у сумі 5200 грн. на підставі податкової накладної від 01.08.2014 № 15, виданої постачальником послуг - ФОП ОСОБА_2 (загальна сума придбаних послуг - 31200 грн, у тому числі ПДВ - 5200 грн).

Відтак, виходячи з дати видачі податкової накладної, у позивача право на формування податкового кредиту на підставі цієї накладної виникло у липні 2014 року, проте позивач реалізував його у наступному звітному (податковому) періоді - у серпні 2014 року.

Слід також зауважити на тому, що з метою виправлення самостійно виявлених помилок позивач 10.11.2014 року подав до Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року (квитанція № 2 про доставку уточнюючого розрахунку від 10.11.2014, реєстр. № ).

Разом з тим, позивач у Додатку 5 до уточнюючого розрахунку відкоригував складові показника податкового кредиту за серпень 2014 року, а саме: зменшив цей показник за операціями з придбання послуг у ФОП ОСОБА_2 (період складання податкової накладної - 08.2014) та одночасно збільшив цей показник на суму 5200 грн за операціями з цим же контрагентом, але в іншому періоді складання податкової накладної, а саме - 07.2014.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, задекларований показник податкового кредиту залишився незмінним, а коригування стосувалися лише періоду видачі податкової накладної.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що податкове повідомлення-рішення є протиправними та такими, що порушує охоронювані законом права та інтереси позивача, а тому, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

Л.О. Костюк

.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Костюк Л.О.

Бужак Н.П.