Справа № 826/3499/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 травня 2015 року 09:50 № 826/3499/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.09.2014 року № ,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.09.2014 року № , відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на 280 330,80 грн. за основним платежем та на 70 252,70 грн. з штрафними санкціями.

У позові зазначається, що висновки ДПІ, на підставі яких ухвалено оскаржуване рішення, ґрунтуються на тому, що позивач податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік не подав та не задекларував дохід, отриманий як додаткове благо від банку в сумі 1 650 354,12 грн., та не сплатив до бюджету ПДФО в сумі 280 330,80 грн.

Позивач зазначає, що факти, викладені в акті перевірки, не відповідають дійсності, а податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Наведене мотивується у позові тим, що банк здійснив повідомлення на адресу ДПІ про анулювання боргу позивача перед банком та включення суми прощення до податкового розрахунку за формою 1-ДФ, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг анульовано (прощено). Загальна сума списаної кредитної заборгованості у 2013 році становить 1 650 354,12 грн. Однак, як зазначає позивач, в розумінні п/п. 14.1.47. ПК України дане списання не можна вважати додатковим благом та отриманням прибутку, оскільки фактично матеріальної або нематеріальної вигоди позивачем отримано не було. Дане списання, як вважає позивач, необхідно розцінювати як дарунок у зв'язку з чим позивач додає, що відповідно до п/п. 165.1.15 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу не включається такі доходи - кошти або майно (майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг), отримані платником податку як дарунок. Таким чином, як зазначено у позові, контролюючий орган невірно витлумачив п/п. 14.1.47. ПК України та безпідставно відніс прощення боргу банком як додаткове благо.

Відповідач, надавши письмові заперечення, вважає висновки акту перевірки та, відповідно, спірне рішення законними та обґрунтованими, вірними по суті та не вбачає підстав для скасування спірного рішення, у задоволенні позову просить відмовити, оскільки позивачем отримано додаткове благо, однак податок не сплачено та не було подано декларацію. Однак, у судове засідання 22.04.2015 р. представник ДПІ не з'явився, доказів поважності причин неприбуття не надав у зв'язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України розгляд справи розпочатий без участі представника ДПІ.

Надалі, на підставі ч. 6. ст. 128 КАС України у судовому засіданні ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.07.2006 року між позивачем та банком укладено кредитний договір № 212-РВD. Сума кредиту, з урахуванням додаткової угоди від 08.04.2008 р. склала 450 000 доларів США (згідно з договором - Кредит) на придбання будинку, ремонт будинку та облаштування прибудинкової території. Термін кредиту - 20 років. Відсотки сплачуються по річній ставці 10,5 %.

16.07.2013 р. банком (ПАТ «УніКредитБанк) за № 3899/4 сформовано на ім'я позивача повідомлення в якому звернуто увагу, що згідно вищезгаданого кредитного договору позивач взяв на себе обов'язок протягом терміну дії договору повернути Кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені Договором.

Надалі банком зазначається, що з невідомих причин зазначене зобов'язання не було виконано, що призвело до виникнення непогашеної заборгованості в сумі 416 474,93 доларів США станом на 16.07.2013 р., що за курсом НБУ становить 3 328 884,12 грн.

Але, як надалі зазначається у повідомленні банку, частина заборгованості у розмірі 210 000 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 678 530 грн. за Кредитним договором була погашена позивачем.

У зв'язку з частковим погашенням заборгованості, на підставі постанови Правління ПАТ «УніКредитБанк» № 69/8 від 05.04.2013 р., Банк списав 16.07.2013 р. решту простроченої позивачем кредитної заборгованості по Кредитному в сумі 206 474,93 долари США, що за курсом НБУ становить 1 650 354,12 грн.

Анульований борг в сумі Банком включено до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь позивача та повідомлено органи ДПА України в податковій звітності за 3 квартал 2013 року.

Банком позивача також повідомлено, що відповідно до ст. 164.2.17 ПК України він зобов'язаний самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з загальної суми анульованого боргу та відобразити їх в річній податковій декларації.

Рекомендовано позивачу щодо форми та строків подання декларації звернутися до органів ДПА.

Вказане повідомлення отримано позивачем 16.07.2013 р., про що на вказаному повідомленні позивачем вчинено напис про ознайомлення (копія, що надавалася до ДПІ Банком).

Між тим, ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено позапланову документальну невиїзну перевірку правильності дотримання вимог ПК України гр. ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2).

За результатами перевірки складено акт від 01.08.2014 р. № 6055/26-51-17-03/НОМЕР_2 (далі - Акт перевірки).

Зазначено, що станом на 01.08.2014 р. позивач до ДПІ не з'явився, декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік не подав.

Повідомлення про проведення перевірки від 22.07.2014 р. та копія наказу від 22.07.2014 р. направлено за адресою позивача: АДРЕСА_1.

Зазначено, що перевірка проведена на підставі відомостей з ДРФО Міндоходів України та листа Банку від 08.05.2014 р. № 11.1-186/79-472.

В Акті перевірки з посиланням на положення п/п. 164.2.17 ПК України зазначається, що анулювання боргу відбулося 16.07.2013 р. у зв'язку з чим на платника покладається обов'язок самостійно сплатити ПДФО та відобразити їх у річній декларації, якщо кредитор повідомив боржника про таке анулювання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В контексті наведеного зазначається в Акті перевірки, що згідно листа Банку від 08.05.2014 р. № 11.1-186/79-472 встановлено, що Банк здійснив повідомлення боржника про анулювання боргу та включення суми прощення до податкового розрахунку за ф. 1-ДФ, за підсумками звітного року, у якому такий борг анульовано (прощено). Загальна сума списаної заборгованості у 2013 році становить 1 650 354,12 грн.

Таким чином, як зазначає ДПІ в Акті перевірки, у відомостях з ДРФО Міндоходів України про суми виплачених доходів та утриманих податків (ф. 1-ДФ) за 2013 рік зазначеного гр. ОСОБА_1 дохід за ознакою « 126» - додаткове благо склав 1 650 354,12 грн. без визначення суми сплаченого податку.

У взаємозв'язку з викладеним в Акті перевірки наведено положення п/п. 164.2.17., п/п. 14.1.47., ст. 36, ст. 176, п/п. 49.18.4, п. 167.1. ПК України та констатовано, що в порушення п. 176.1., п/п. 164.2.17 ПК України п/п. 49.18.4., ст. 36 ПК України позивачем податкову декларацію не подано та не задекларовано дохід, отриманий позивачем як додаткове благо від Банку в сумі 1 650 354,12 грн., не сплачено до бюджету ПДФО у сумі 280 330,80 грн.

За результатами перевірки донараховано: ПДФО за ставкою 15% у розмірі 280 330,80 грн. Крім цього, відповідно до п. 123.1. та п. 120.1. ПК України нараховано штрафні санкції у розмірі 25 % податкового зобов'язання та 170 грн. за неподання декларації.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Згідно з р. 15.1. ПК України (в редакції на час виникнення спірних відносин та прийняття оскаржуваного рішення) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п/п. 162.1.1. ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п. 163.1.1. ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

За загальним правилом, визначеним п/п. 14.1.56. ПК України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до п/п. 14.1.47. ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з п/п. 163.1.1. ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом (п. 164.1.). Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (п/п. 164.1.3. ПК України).

Відповідно до п/п. «д» п/п. 164.2.17 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Судом при цьому враховується, що вже після проведення перевірки та прийняття оскаржуваного рішення, з набранням 01.01.2015 р. чинності Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII підпункт «д» п/п. 164.2.17 ПК України був викладений у новій редакції, яка передбачала її застосування до доходів у вигляді «основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням…» на що позивач посилається за матеріалами справи в обґрунтування своєї позиції щодо відсутності деталізації структури заборгованості та можливості застосування цієї норми до сум, прощених Банком позивачу. З наведеного вбачається, що в період отримання доходу, проведення перевірки та прийняття оскаржуваного рішення, діяла редакція підпункту «д» п/п. 164.2.17 ПК України до внесення змін до цього підпункту Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яка і підлягає застосуванню до спірних відносин, тобто в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII.

Між тим, ставка податку визначається за правилами ст. 167 ПК України.

У взаємозв'язку з наведеним слід додати, що згідно з п. 179.1. ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п/п. 49.18.4. ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (п. 179.7 ст. 179 ПКУ).

В даному випадку, виходячи з аналізу матеріалів справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за відносинами між Банком та позивачем відбулось саме анулювання (прощення) боргу за рішенням Банком, що підпадає під сферу регулювання спеціальних норм, а саме: п/п. «д» п/п. 164.2.17 ПК України та обставини анулювання (прощення) боргу кредитором, виходячи із складу осіб, що є учасниками кредитних відносин (кредитор, боржник), а також виходячи із суті відносин за кредитним договором, вочевидь не мають нічого спільного із правилами оподаткування подарунків за правилами п/п. 165.1.15. ПК України на положення якого посилається позивач у позовній заяві. Посилання позивача на норми останнього є помилковими.

При цьому, судом враховується, що у всіх повідомленнях Банку, які наявні у справі, йдеться про погашення саме кредитної заборгованості, Кредиту, під яким розуміється «тіло» кредиту.

Судом також враховується, що Банк в даному конкретному випадку не виконує замість позивача обов'язків щодо декларування та сплати податку.

За таких обставин суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновків акту перевірки та нарахування податкового зобов'язання (основного платежу), що у свою чергу зумовлює висновок суду про правомірність прийняття спірного рішення в цій частині.

При цьому, відповідно до положень п. 123.1. ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Таким чином, враховуючи наведене у сукупності та відповідно до встановлених судом вище обставин, суд вважає правомірним застосування штрафних санкцій, нарахованих на основну суму податкового зобов'язання.

Що стосується штрафу за неподання декларації то, як вже зазначалося, позивачем декларація не подавалась та під час розгляду справи не встановлено обставин та підстав, які б звільняли позивача від подачі декларації, а відтак є правомірним застосування штрафних санкцій у розмірі 170 грн. на підставі п. 120.1. ПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що спірне рішення є законним та обґрунтованим, вірним по суті, а відтак підстав для задоволення позову не має та у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити та беручи до уваги, що позивачем при зверненні з позовом сплачено 487,20 грн. (10 % розміру максимальної ставки судового збору), суд зазначає, що відповідно до положень абз. 2 п/п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 87 КАС України з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору. Так, позивачем заявлено вимогу про скасування рішення, відповідно до якого збільшено грошові зобов'язання позивача перед бюджетом загалом на 350 583,50 грн. Відтак, виходячи з положень зазначеного закону, загальний розмір судового збору, що підлягає сплаті, складає 4 872,00 (повна ставка судового збору (максимальна). Враховуючи сплачену позивачем суму та у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, підлягає стягненню з позивача решта суми судового збору у розмірі 4 384,80 грн., який на підставі ст. 9 вказаного Закону підлягає зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому, виходячи з вимог ч. 3 ст. 258 КАС України, щодо стягнення судового збору підлягає видачі виконавчий лист, який надсилається судом до державної податкової інспекції.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2; адреса: АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 4 384,80 грн. (одержувач платежу: УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897; банк одержувача: ГУДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок 4007, код бюджетної класифікації 22030001; код ЄДР суду 34414689). Після набрання постановою суду законної сили - видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А.Кармазін