Справа № 815/1397/15
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1397/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» до Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною відмову відповідача у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (згідно з переліком) та зобов'язати відповідача надати відповідний дозвіл.

В обґрунтування позовних вимог Фірма у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» зазначила, що 12.12.2014 р. позивач на адресу Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України (далі - Теруправління) направив документи для одержання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки. За результатами розгляду відповідачем поданих документів, листом від 23.12.2014 р. № 3438/01 позивачу відмовлено у видачі дозволу та рекомендовано звернутися до ДП «Чорноморський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» з метою доопрацювання висновків експертиз. В лютому 2015 р. позивач повторно звернувся до Теруправління, додавши відповідні висновки експертиз стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб'єкта господарювання, проте відповідачем повторно було відмовлено у видачі дозволу, з огляду на не усунення зазначених в листі від 23.12.2014 р. недоліків в повному обсязі. Позивач зважає на неправомірний характер відмови Теруправління у видачі дозволу, оскільки останньому законодавством не надано повноважень робити зауваження щодо експертних висновків. У свою чергу, наявність відповідних позитивних експертних висновків зумовлює обов'язок Теруправління видати відповідний дозвіл. Зважаючи на протиправність відмови відповідача у видачі дозволу з непередбачених законодавством підстав, позивач звернувся за судовим захистом.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги із викладених вище підстав підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, в задоволенні позову просили відмовити, зазначивши, що Теруправління відмовило позивачу у видачі дозволу на підставі ч.5 ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», оскільки в поданих документах було виявлено недостовірні відомості, зокрема в матеріалах експертиз були відсутні необхідні документи, не висвітлено всю необхідну інформацію. При цьому при повторному зверненні недоліки, зазначені в листі від 23.12.2014 р. № 3438/01, усунені не були, що й зумовило негативний результат повторного розгляду документів. Крім того, перевіркою, оформленою актом від 29.04.2013 р. № 15/08-284-03, було виявлено 9 порушень вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки, у зв'язку із чим посилання позивача на п.5 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.10.2011 р. № 1107, є невірним. Також відповідач послався, як на підставу для відмови в задоволенні позову, на недостовірні відомості, які стали підставою відповідно до ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та ст.21 Закону України «Про охорону праці» для відмови у видачі документу дозвільного характеру.

Вислухавши пояснення представників сторін, свідка та дослідивши матеріли справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судом встановлено, що основним видом діяльності Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» є монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування, реконструкція, технічне опосвідчення та експлуатація ліфтів пасажирських, вантажних, лікарняних, а також малих вантажних ліфтів.

Вказані роботи належать до категорії робіт підвищеної небезпеки, у зв'язку із чим не рідше ніж один раз у п'ять років позивач отримує дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки, який видає Державна служба гірничого нагляду та промислової безпеки України.

У зв'язку із закінченням строку дії дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, через центр надання адміністративних послуг, позивач звернувся до Теруправління із заявою про видачу двох нових дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки. До заяви було додано позитивні висновки відповідних експертиз державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр держгірпромнагляду України» № 51.-04.-31-0628.14 (а.с.11-18) та № 51.-04.-31-0629.14 (а.с.19-26) щодо спроможності підприємства дотримуватись вимог нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки при виконанні робіт та експлуатації устаткування підвищеної небезпеки.

За результатами розгляду Теруправлінням вищезазначених заяви та висновків експертиз, листом від 23.12.2014 р. № 3438/01 (а.с.27) відповідач запропонував підприємству звернутися до ЧЕТЦ з метою доопрацювання висновків експертиз, пославшись на ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та ст.21 Закону України «Про охорону праці», зазнавши питання, які необхідно доопрацювати.

На виконання вищевказаного листа позивач звернувся до державного підприємства «Чорноморський експертно-технічний центр держгірпромнагляду України» з питанням щодо доопрацювання експертних висновків № 51.-04.-31-0628.14 та № 51.-04.-31-0629.14, після чого, отримавши результати доопрацювання, звернувся повторно 09.02.2015 р. до відповідача із заявою про видачу дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки.

За результатами опрацювання другого пакету документів Теруправління листом від 17.02.2015 р. № 507/01 (а.с. 29) повторно відмовило позивачу у видачі дозволів, зазначивши про не усунення в повному обсязі викладених в листі від 23.12.2014 р. № 3438/01 зауважень, чим порушено ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та ст.21 Закону України «Про охорону праці».

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає відмову відповідача у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (згідно з переліком) необґрунтованою, а позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до оскаржуваної відмови, в матеріалах наданих експертиз відсутні необхідні документи та виявлені недостовірні відомості. Зокрема, представники відповідача зазначили, що висновки не надають переконливості Теруправлінню у тому, що позивач дійсно дотримується вимог усіх нормативно-правових актів з охорони праці і промислової безпеки, так як експерт не дослідив усі необхідні аспекти та не витребував всі необхідні матеріали відповідно до Методичних рекомендацій щодо розроблення та оформлення висновків експертизи для видачі дозволів Державним комітетом України з нагляду за охороною праці та його територіальними управліннями, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України від 14.04.2004 р. № 99.

В якості правового обґрунтування оскаржуваної відмови у видачі дозволів, відповідач посилається на приписи ч.5 ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та ст.21 Закону України «Про охорону праці».

Згідно з ч.5 ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру, серед іншого, є виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про охорону праці» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, приймає рішення про відмову у видачі дозволу в разі виявлення у поданих роботодавцем документах недостовірних відомостей щодо виконання робіт підвищеної небезпеки або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл.

Фактично позиція відповідача зводиться до неприйняття викладених у наданих ТОВ «Краянліфт» експертних висновках відомостях, їх оцінки. При цьому відповідне повноваження на вчинення таких дій відповідач обґрунтовує вищезазначеними нормами та п.9 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.10.2011 р. № 1107 (далі - Порядок № 1107), відповідно до якого для одержання дозволу, який видає територіальний орган Держгірпромнагляду, роботодавець, виробник або постачальник (уповноважена ним особа) подає особисто чи надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до державного адміністратора заяву за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2005 р. № 1176 «Про затвердження форми заяви на одержання суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою документів дозвільного характеру», до якої додається, зокрема, висновок експертизи щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання заявлених робіт (для дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки).

Вирішуючи спір, суд враховує, що єдиною умовою для отримання дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки, відповідно до ч.1 ст.4-1 Закону країни «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», ч.3 ст.21 Закону України «Про охорону праці», п.9 Порядку № 1107, є подання відповідної заяви та позитивного експертного висновку.

Згідно з експертним висновком 51.-04.-31-0628.14 (а.с.11-18), за результатами проведеної експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва встановлено, що фірма у вигляді ТОВ «Краянліфт» додержується вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання заявлених робіт при виконанні інших будівельно-монтажних робіт, а саме: монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування, реконструкція машин, механізмів, устатковування підвищеної небезпеки (ліфти пасажирські вантажопідіймальністю до 1000 кг, вантажні вантажопідіймальністю до 5000 кг, лікарняні вантажопідіймальністю до 500 кг, ліфти вантажні малі вантажопідіймальністю до 250 кг; зварювальні роботи.

Відповідно до експертного висновку № 51.-04.-31-0629.14 (а.с.19-26) за результатами проведеної експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва встановлено, що фірма у вигляді ТОВ «Краянліфт» додержується вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання заявлених робіт при виконанні інших будівельно-монтажних робіт, а саме: ліфти пасажирські вантажопідіймальністю до 1000 кг, вантажні вантажопідіймальністю до 5000 кг, лікарняні вантажопідіймальністю до 500 кг, ліфти вантажні малі вантажопідіймальністю до 250 кг (згідно з переліком (24 од.)).

В обох експертних висновках зазначено, що зауваження та/бо рекомендації та/бо особливі умови на момент експертизи не виявлено.

Експертизу виконав експерт технічний з промислової безпеки ОСОБА_3 з правом проведення технічного огляду та/або експертного обстеження вантажопідіймальних кранів, підйомників, ліфтів, ескалаторів, канатних доріг, фунікулерів і стаціонарних та пересувних атракціонів, експертизи проектної документації та спроможності суб'єктів господарювання виконувати роботи підвищеної небезпеки та експлуатувати це обладнання.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що для складання вищезазначених висновків ним було запитано перелік документів, які ТОВ «Краянліфт» було надано у повному обсязі. Також ним було зроблено виїзд за місцезнаходженням підприємства, в ході якого було оглянуто оригінали документів та додаткові документи; оглянуто обладнання, об'єкти, умови зберігання, тобто все, що необхідне для складання експертних висновків.

Крім того ОСОБА_3 пояснив, що після викладених відповідачем зауважень в листі від 23.12.2014 р. № 3438/01, ним було повторно затребувані документи, які були надані ТОВ «Краянліфт» в повному обсязі, після чого висновок було доповнено (складено новий). При цьому свідок зазначив, що відпрацював всі необхідні зауваження та недоліки; висновок є позитивним, повним та відповідає вимогам законодавства. При цьому предмет дослідження в повній мірі відповідає результатам позитивного висновку.

Свідок також пояснив, що попередній висновок, складений в 2009 р., який також складався особисто ним, за змістом є аналогічним складним ним в лютому 2015 р., у зв'язку із чим вважає висунуті відповідачем додаткові вимоги безпідставними. При цьому вказав, що висловлені Теруправлінням зауваження не передбачені Методичними рекомендаціями щодо розроблення та оформлення висновків експертизи для видачі дозволів Держгірпромнагляду, затверджених наказом Держохоронпраці України від 14.04.2004 р. № 99, та є зайвими, недоцільними і необов'язковими для складання позитивного висновку.

Між тим, суд не може погодитись із висновком Теруправління про те, що подані ТОВ «Краянліфт» документи, зокрема експертні висновки, містять інформацію, яку слід вважати недостовірною. Фактично, така позиція відповідача зводиться до вибіркової та ситуативної необхідності відображення в експертних висновках інформації щодо оснащення підприємства, що передбачено численними нормативно-правовими актами.

Також відповідач зважає на те, що висновки не надають переконливості Теруправлінню у тому, що позивач дійсно дотримується вимог усіх нормативно-правових актів з охорони праці і промислової безпеки, так як експерт не дослідив усі необхідні аспекти та не витребував усі необхідні матеріали відповідно до Методичних рекомендацій.

При цьому, як на підставу для застосування ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та ст.21 Закону України «Про охорону праці» для відмови у видачі документу дозвільного характеру, відповідач посилається на недостовірність, як переконання в істинності відповідності інформацію реальному положенню справ.

Суд звертає увагу відповідача, що виявлення недостовірних відомостей полягає у встановленні фактичних обставин, які спростовані іншими належними доказами. При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Недостовірність характеризується умисними винними діями суб'єкта господарювання, які спрямовані на приховування інформації, її перекручування, зміну тощо. Висновок про недостовірність відомостей та їх суттєвий характер має ґрунтуватися на результатах комплексного вивчення всієї інформації та обставинах, що зумовили подачу недостовірної інформації.

Однак, в даному випадку відповідачем не встановлено жодної недостовірної обставини, тобто твердження експертного висновку, яке б спростовувалось будь-яким належним засобом доказування. Фактично відповідач побудував правозастосування ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та ст.21 Закону України «Про охорону праці» на припущеннях щодо недотримання позивачем норм спеціального законодавства, не встановивши при цьому жодної фактичної обставини, яка б це підтверджувала.

Наприклад, в якості недостовірної інформації відповідач посилається на відсутність у висновку інформації про наявність на підприємстві комплекту документів та технічні процесу зварювання, посилаючись на ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

З огляду на матеріали справи, на підприємстві є стаціонарні та переносні зварювальні апарати для виконання зварювальних робіт при виготовленні невідповідальних виробів для ліфтів: таких як захисні огорожі, контур заземлення, коробки розподілення електричних проводів, обрамлення дверей шахти тощо. Для виконання зварювальних робіт залучаються навчена та атестовані зварювальники (п.2.11 та розділ 5 експертного висновку № 51.-04.-31.-0628.14), які самостійно виконують контроль якості таких робіт. Роботи виконуються згідно інструкції з охорони праці № 2, 6 для зварювальника, які розроблені та затверджені на ТОВ «Краянліфт» (п.п. 2.28, 2.11, 2.17 експертного висновку № 51.-04.-31.-0628.14 від 09.02.2015 р.). Аналогічним чином відповідач стверджує про недостовірні відомості в експертних висновках в інших аспектах.

Суд зауважує, що відмова Теруправління у видачі позивачу дозволів ґрунтується на формуванні штучної необхідності (за його уявленням) збільшення/відображення викладеної у висновках інформації та надмірної деталізації змістовної частини висновків. При цьому така позиція не узгоджується із правовим регулюванням діяльності Теруправління.

Такий підхід безумовно призводить до свавілля, оскільки не дозволяє експерту сформувати відповідний експертний висновок, який би відповідав уявленням перевіряючого співробітника Теруправління щодо відповідності такого висновку вимогам законодавства, оскільки детальне відображення у висновку дотримання всіх норм законодавства з охорони праці та промислової безпеки є майже неможливим з огляду на велику кількість таких норм.

Натомість, прийняття відповідного рішення Теруправлінням в достатній мірі регламентовано чинним законодавством.

Так, згідно ч. 10 ст. 21 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 №2694-XII (далі - Закон №2694-XII) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви на одержання дозволу та необхідних документів приймає рішення про видачу дозволу або про відмову в його видачі із зазначенням підстав, визначених цією статтею.

Відповідно п.7 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1107 від 26.10.2011 р. (далі - Порядок №1107) дозвіл на технічний огляд, випробування, експертне обстеження, технічне діагностування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки видається Держгірпромнаглядом України.

Згідно ч.2 п.9 Порядку №1107 для отримання зазначеного вище дозволу до Держгірпромнагляду роботодавець (уповноважена ним особа) подає особисто чи надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додається висновок експертизи щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання заявлених робіт. Забороняється вимагати для одержання дозволу документи, не передбачені цим Порядком.

Відповідно до п.11 Порядку № 1107 рішення про відмову у видачі дозволу приймається у випадках, передбачених ст.21 Закону №2694-XII.

Згідно з ч.11 ст.21 Закону № 2694-XII, підставами для відмови у видачі дозволу є: неподання роботодавцем необхідних документів та (або) їх оформлення з порушенням встановлених вимог; подання недостовірних відомостей або висновку за результатами експертизи, який затверджено чи складено більш як за рік до дня подання заяви; встановлення згідно з висновком за результатами експертизи невідповідності об'єкта експертизи вимогам законів та інших нормативно-правових актів з охорони праці.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 408/2011 затверджено Положення про Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України.

Згідно з п.1 Положення Держгірпромнагляд України входить до системи органів виконавчої влади та забезпечує реалізацію державної політики з промислової безпеки, охорони праці, державного гірничого нагляду, охорони надр та державного регулювання у сфері безпечного поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення.

Пунктом 2 Положення передбачено, що Держгірпромнагляд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства надзвичайних ситуацій України (МНС України), іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра, а також цим Положенням.

Основними завданнями Держгірпромнагляду України є: 1) реалізація державної політики у сфері промислової безпеки, охорони праці, здійснення державного гірничого нагляду, охорони надр, промислової безпеки у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, державного ринкового нагляду у межах сфери своєї відповідальності, а також внесення пропозицій щодо її формування; 2) здійснення комплексного управління у сфері промислової безпеки, охорони праці, а також контролю за виконанням функцій державного управління охороною праці міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування; 3) організація та здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням законів та інших нормативно-правових актів з питань: промислової безпеки, охорони праці, безпечного ведення робіт юридичними та фізичними особами, які відповідно до законодавства використовують найману працю; геологічного вивчення надр, їх використання та охорони, а також використання і переробки мінеральної сировини; безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення; безпечного проведення робіт з утилізації звичайних видів боєприпасів, ракетного палива та вибухових матеріалів військового призначення; трубопровідного транспорту, функціонування ринку природного газу та діяльності, пов'язаної з об'єктами підвищеної небезпеки та потенційно небезпечними об'єктами.

Крім того, відповідно до Положення про Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року за № 408/2011, Держгірпромнагляд України організовує за участю експертно-технічних центрів державного підприємств, установ і організацій, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці та належать до сфері управління Держгірпромнагляду України, проведення експертної оцінки стану безпеки промислового виробництва, технологій та об'єктів підвищеної небезпеки.

Підпунктом 33 пункту 4 Положення про Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України передбачено, що Держгірпромнагляд України визначає уповноважені організації у сфері проведення огляду, випробування та експертного обстеження (технічного діагностування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1107 вимоги до експертних організацій розробляються Держгірпромнаглядом України та затверджуються за погодженням Антимонопольним комітетом України в установленому порядку.

Згідно з до пунктом 3 Порядку науково-технічна підтримка державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці - технічна, експертна діяльність за напрямами, розробленими Держгірпромнаглядом і затвердженими в установленому порядку, що спрямована на підвищення ефективності контрольно-наглядової діяльності у зазначеній сфері.

Перелік напрямів експертної діяльності затверджено наказом Держгірпромнагляду від 20.04.2007 N 83 «Про затвердження переліку напрямів діяльності експертів технічних з промислової безпеки та форми посвідчення» (далі - Наказ № 83).

Згідно з пунктом 3 Наказу право проведення експертних робіт, наведених у Переліку, мають експерти технічні, які атестовані в установленому порядку та мають посвідчення за формою, затвердженою цим Наказом (далі - Посвідчення).

Листом Держгірпромнагляду від 18 листопада 2011 р. № 1/02-11/8770 у зв'язку з введенням в дію нового Порядку експертно-технічним центрам було направлено нові форми висновків експертизи, якими потрібно керуватись до їх затвердження в установленому порядку.

Листом Держгірпромнагляду від 18 листопада 2011 р. № 1/3-11/8767 надано роз'яснення щодо виконання вимог Порядку. Зокрема, у п. 1 роз'яснення відзначено, що предметом правового регулювання Порядку є процедура видачі або відмови у видачі та інших супутніх дій, пов'язаних з процедурою видачі дозволів. У цьому роз'ясненні відсутня вимога щодо постатейного (на чому наполягає відповідач) відображення у висновку дотримання суб'єктом господарювання вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки.

Поряд із тим, як встановлено судом, спірні експертні висновки складені та підписані технічним експертом, який атестований в установленому порядку, має посвідчення та працює на спеціалізованому підприємстві. Самі висновки складені за встановленою законодавством формою.

Вирішуючи спір, суд враховує, що посилаючись на недостовірність у поданих ТОВ «Краянліфт» документах відомостей (зокрема на ненадання певних документів під час складання висновку, невисвітлення у висновках певних фактів), відповідач фактично спростовує висновок експерта щодо спроможності ТОВ «Краянліфт» дотримуватись вимог нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки при виконанні робіт та експлуатації устаткування підвищеної небезпеки.

Так, в обґрунтування фактичного відхилення (неприйняття та спростування) відповідачем експертних висновків покладено превентивні міри задля безпеки подальшої експлуатації ліфтів. При цьому відповідні відмови складені співробітником ОСОБА_4, який не відповідає критеріям експерта, уповноваженого на проведення експертних робіт, наведених у переліку напрямів діяльності експертів технічних з промислової безпеки.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглядувані дії Теруправління Держгіпромнагляду, на думку суду, здійснені з перевищенням наданих повноважень, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотримання принципу рівності перед законом та дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та щонайменше з втручанням у діяльність експерта.

Крім того, відповідні рішення не узгоджуються із принципами державної політики з питань дозвільної системи у сфері господарської діяльності, які визначені в ст.3 Закону № 2806-IV: захист прав, законних інтересів суспільства, територіальних громад та громадян, життя громадян, охорона навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; розвиток конкуренції; прозорість процедури видачі документів дозвільного характеру; додержання рівності прав суб'єктів господарювання під час видачі документів дозвільного характеру; відповідальність посадових осіб дозвільних органів, державних адміністраторів та суб'єктів господарювання за порушення вимог законодавства з питань видачі документів дозвільного характеру; зменшення рівня державного регулювання господарської діяльності; установлення єдиних вимог до порядку видачі документів дозвільного характеру.

Так, до суду надано копію висновку експертизи № 51.-04.-31.-0540.09 від 09.11.2009 р., на підставі якого в 2009 р. ТОВ «Краянліфт» було отримано відповідний дозвіл, та який не містить відповідних відомостей, що були покладені в основу спірної відмови Теруправління, що свідчить про недотримання принципу єдиних вимог до порядку видачі документів дозвільного характеру.

Саме ж обґрунтування оскаржуваної відмови суд оцінює як надзвичайне збільшення рівня державного регулювання господарської діяльності та пряме втручання в діяльність експерта та, як наслідок, в господарську діяльність позивача.

При цьому суд враховує, що будь-яке перевищення повноважень державним органом в аспекті оцінювання наданих документів (в даному випадку для отримання відповідних дозволів) є несумісними з його обов'язком відповідати принципам «нейтральності» та «безсторонності».

В даному випадку, відповідач вважав, що вжиті заходи були в межах самостійної оцінки і що втручання було пропорційним і, таким чином, було досягнуто справедливий баланс між інтересами позивача і публічними інтересами. В обґрунтування цього відповідач навів декілька прикладів нещасних випадків по Україні, пов'язаних з експлуатацією ліфтів. При цьому відповідачем жодним чином не доведено недотримання ТОВ «Краянліфт» вимог нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки при виконанні робіт та експлуатації устаткування підвищеної небезпеки, які були встановлені під час опрацювання поданих позивачем документів.

Суд високо оцінює намір відповідача завадити трагічним наслідкам, до яких може призвести незадовільна робота спеціалізованої організації, проте зазначає, що відповідні засоби реагування, у т.ч. й відмова у видачі відповідного дозволу, мають ґрунтуватись виключно на вимогах законодавства та застосовуватись у суворій відповідності до нього. Слід також зазначити, що спеціальним законодавством (п.17 Порядку № 1107, ст. 21 Закону України «Про охорону праці») контролюючому органу надано відповідне повноваження та засіб реагування щодо перевірки відомостей у документах, які слугували для отримання суб'єктом господарювання відповідного дозволу.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З цього приводу Європейський суд з прав людини зазначив, що втручання повинно бути «необхідним в демократичному суспільстві» (див. United Communist Party of Turkey and Others v. Turkey, judgment of 30 January 1998, Reports 1998-1, §§ 43 - 45; and Refah Partisi (the Welfare Party) and Others v. Turkey [GC], nos. 41340/98, 41342/98, 41343/98 and 41344/98, §§ 86-89, ECHR 2003-II). Кожне втручання має відповідати «нагальній суспільній потребі»; отже, поняття «необхідний» не має того ступеню гнучкості, як поняття «корисний» чи «бажаний» (див. Gorzelik, cited above, §§ 94 - 95, with further references).

Втручання може бути виправданим, якщо воно «встановлено законом» та здійснено «згідно закону», оскільки оскаржувані заходи повинні не тільки мати законодавче підґрунтя, але й передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосовування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі - у разі потреби, за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку.

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, справа N 1-17/2005).

Поряд із тим, як зазначено вище судом, рішення про відмову у видачі дозволу приймається у випадках, передбачених ст.21 Закону № 2694-XII. Згідно з ч.11 ст.21 Закону № 2694-XII, підставами для відмови у видачі дозволу є, у т.ч., але не виключно, подання недостовірних відомостей або висновку за результатами експертизи. При цьому в силу ч.5 ст.4-1 цього ж Закону відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається. В свою чергу, пунктом 9 Порядку № 1107 встановлена заборона вимагати для одержання дозволу документи, не передбачені цим Порядком.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що втручання відповідача, яке по суті полягало у невизнанні/спростуванні експертних висновків, було непропорційним. Фактично, відповідачем порушено принцип власної компетенції, чим не дотримано «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та отримання суб'єктом господарювання відповідного права.

Суд також зауважує, що оскаржуваний захід ґрунтувався на Законі України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» і відповідних нормативних актах, зокрема, Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки № 1107, якими не передбачено повноваження Теруправління надавати відповідну оцінку експертним висновкам.

Розширене тлумачення виявлених ОСОБА_4 «недостовірних відомостей», які містилися в експертних висновках та фактично зводяться до твердження відповідача про те, що експерт не виявив достатності деталей і специфіки щодо дотримання позивачем вимог спеціального законодавства (без наведення відповідних фактичних доводів цього), - призвели до необґрунтованої відмови у видачі дозволів суб'єкту господарювання; до виходу за межі розсуду, що, з огляду на легітимну мету, яка переслідувалася, між інтересами позивача та загальними інтересами українського суспільства призвело до незабезпечення справедливого балансу. Таке правозастосування та його методологічна основа базуються виключно на засадах юридичного позитивізму, що суперечить засаді розумності правового регулювання.

Таким чином, відмова Теруправління у видачі ТОВ «Краянліфт» дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (згідно з переліком) є неправомірною, у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 року № П-278/10.

Отже зобов'язання відповідача надати позивачу відповідний дозвіл буде втручанням суду адміністративної юрисдикції у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, у зв'язку із чим відповідний спосіб захисту порушеного права судом не може бути застосований.

Таким чином, встановивши безпідставну відмову Теруправління у видачі дозволів з непередбачених законодавством підстав, з метою поновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов'язати Територіальне управління Держгірпромнагляду в Одеській області Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України повторно розглянути подані Фірмою у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» документи, необхідні для одержання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (згідно з переліком), з урахуванням висновків суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» підлягають частковому задоволенню.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у видачі Фірмі у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (згідно з переліком).

Зобов'язати Територіальне управління Держгірпромнагляду в Одеській області Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України повторно розглянути подані Фірмою у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» документи, необхідні для одержання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (згідно з переліком), з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 05 травня 2015 року.

Суддя І.В. Завальнюк