Справа № 816/3329/14
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2015р. м. Київ К/800/57587/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку попереднього розгляду адміністративну справу

за позовом управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м.Полтаві до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Полтаві Полтавської області про відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій

за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Полтаві Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м.Полтаві звернулось в суд із позовом стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Полтаві Полтавської області витрати понесені Пенсійним фондом на виплату і доставку пенсій на суму 2 401, 32 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року, позов задоволено частково. Постановлено стягнути з відповідача на користь управління витрати на виплату пенсій в розмірі 1 498,71 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і постановити нове - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, визначених ч. 2 ст. 220 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення без задоволення касаційної скарги, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Судами встановлено, що відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Полтаві Полтавської області відповідно до актів щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, не враховані суми витрат на виплату пенсій у зв'язку із втратою годувальника за квітень-червень 2014 року в розмірі 902,61 грн. та суми витрат понесених Пенсійним фондом на виплату пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, особам, які отримали каліцтво в державах СНД за квітень-червень 2014 року в розмірі 1 498,71 грн.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодовувати органам Пенсійного фонду України витрати на виплату і доставку пенсій, якщо нещасний випадок стався на території держав учасниць Угоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статті 21 і 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачають обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі його смерті при настанні страхового випадку, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Збір та акумулювання страхових внесків здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та ст.ст. 1, 2 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Витрати, понесені Пенсійним фондом України у зв'язку з виплатою пенсій, передбачених ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Міністерством юстиції України 16 травня 2003 року зареєстрована Постанова правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року № 5-4/4, якою затверджений Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно пункту 4 Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку зі втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

З матеріалів справи видно, що відповідачем не прийнято до заліку суми витрат на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Судами попередніх інстанцій встановлено, що нещасні випадки на виробництві з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 сталися при здійсненні ними трудової діяльності на території держав - учасниць СНД, про що свідчать наявні у матеріалах справи акти про нещасні випадки на виробництвах.

Факт встановлення зазначеним громадянам інвалідності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві підтверджується витягами з актів огляду у МСЕК.

Вказаним особам призначено пенсії по інвалідності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, що підтверджується протоколами: від 09 лютого 1962 року №115 щодо призначення пенсії ОСОБА_1, від 30 червня 1994 року №120 щодо призначення пенсії ОСОБА_2, від 11 вересня 1984 року № 425 щодо призначення пенсії ОСОБА_3

Відповідно до статті 3 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаєморозрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Згідно ст. 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Отже, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, якщо страховий випадок стався на території держав-учасниць Угоди, призначаються за законодавством України і виплачуються з коштів Пенсійного фонду України.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодовувати органам Пенсійного фонду України витрати на виплату пенсій, якщо нещасний випадок стався на території держав-учасниць Угоди.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли правильного висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача відшкодувати понесені Пенсійним фондом витрати на виплату і доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві за період з квітня по червень 2014 року в розмірі 1 498,71 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на виплату пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, у розмірі 902,61 грн. необхідно зазначити наступне.

1 січня 2004 року набув чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, який в частині дублює норми раніше прийнятого, але ще чинного Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Оскільки за змістом вищевказаної норми дія Закону України «Про пенсійне забезпечення» не розповсюджується на визначення права на пенсію за втратою годувальника, ці відносини регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV.

Згідно до статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку, коли пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, передбачений статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якої Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Таким чином, зазначені особи не мають право на одержання щомісячних страхових виплат відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Для визнання суми пенсії по втраті годувальника саме страховою виплатою в розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», підставою для такої виплати Закон визначає обов'язкову наявність страхового випадку.

За приписами статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян, призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України з виплатою пенсій за рахунок його коштів.

Відповідачем не прийнято до заліку суми витрат на виплату пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, за період з квітня по червень 2014 року, громадянкам ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Судами встановлено, що згідно заяви від 11 грудня 2008 року до управління Пенсійного фонду України міста Дзержинська Донецької області ОСОБА_5 призначено та виплачується пенсія у зв'язку з втратою годувальника, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку на виробництві (акт про нещасний випадок на виробництві №31 від 17 лютого 1968 року, свідоцтво про смерть НОМЕР_1).

ОСОБА_4 на підставі її заяви від 22 жовтня 2009 року до управління Пенсійного фонду України Пролетарського району Донецької області призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві (акт про нещасний випадок на виробництві №97 від ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про смерть НОМЕР_2).

З урахуванням описаного суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи, дали належну оцінку доказам зібраним по справі, прийняли правильні і обґрунтовані рішення про те, що позовні вимоги про відшкодування суми сплаченої пенсії не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яким призначені та виплачені позивачем пенсії в зв'язку із втратою годувальника, не відповідають визначенню осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 224, 230 КАС України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Полтаві Полтавської області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Кобилянський М.Г.

СУДДІ : Амєлін С.Є.

Стародуб О.П.