Справа № 2а/1770/1838/2012
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шарапа В.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"22" жовтня 2012 р. Справа № 2а/1770/1838/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_2

при секретарі Кошиль О.Ю.

за участю сторін:

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "19" липня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дедденс Агро" до ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дедденс Агро" звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.04.2012 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.07.2012 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19.07.2012 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 19.03.2012 року по 23.03.2012 року ОСОБА_3 міжрайонною державною податковою інспекцією Рівненської області Державної податкової служби проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дедденс Агро" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" за грудень 2010 року.

За результатами перевірки органом державної податкової служби складено акт від 30.03.2012 року за №128/2242/34763710. На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.04.2012 року за №, згідно якого платнику податків нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 171 740,00 грн.

В основу даного податкового повідомлення-рішення покладено висновки органу державної податкової служби, наведені в акті перевірки, щодо порушення платником податків:

- вимог ч.І ст.203, ст.215, п.1 ст.216, ст.228 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-ГУ, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХГУ, п.2.4, п.2.15, п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстроване Міністерством юстиції України 05.06.1995 року №168/704, яке полягало у здійсненні операцій на підставі нікчемних правочинів, прийнятті до виконання документів на операції, що порушують публічний порядок і, відповідно, суперечать законодавчим та нормативним актам;

- пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР, яке полягало у включенні до складу податкового кредиту за грудень 2010 року податку на додану вартість у сумі 171740,00 грн. по операціям, що проведені на підставі нікчемного правочину та первинних документів, що суперечать законодавчим та нормативним актам, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що повністю залишається в розпорядженні сільськогосподарського підприємства в загальній сумі 171740,00 грн. за грудень 2010 року;

- п.8-1.2, пп.8-1.15.1 п.8-1.15 ст.8-1 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР, п.5.13.1 Наказу Державної податкової адміністрації України від 30.01.2009 року №8 "Про внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість", яке полягало у невикористанні для відшкодування суми податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей у розмірі 171740,00 грн. за грудень 2010 року.

Вказані висновки органу державної податкової служби ґрунтуються на твердженнях щодо здійснення ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дедденс Агро" господарських операцій із ТОВ "УкрТехноФос-Плюс", які не мали на меті реального настання правових наслідків та були спрямовані на заниження об'єкту оподаткування.

Відповідно до абз.5 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІУ від 16.07.1999 року, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання.

Вимога щодо реальної зміни майнового стану суб'єкта господарювання також кореспондує з положеннями, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, податкового законодавства.

Зокрема, згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", від 03.04.1997 року №168/97-ВР, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, в зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З матеріалів справи слідує, що у грудні 2010 року ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дедденс Агро" (надалі - ТОВ "Дедденс Агро") придбано у контрагента ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" мінеральні добрива, а саме карбамід у кількості 278,000т. загальною вартістю 1030440,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 171740,00 грн. Факт поставки товарів від ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" для ТОВ "Дедденс Агро" підтверджується видатковими накладними, дослідженими під час перевірки. Розрахунки за поставлений товар позивачем проведено, що підтверджується: рахунком-фактурою; платіжними дорученнями на перерахування коштів за відповідний період; актами звірки взаєморозрахунків, підписаними між позивачем та ТОВ "УкрТехноФос-Плюс". Перевезення товару від ТОВ "Дедденс Агро" до ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" здійснювалося транспортом позивача, що підтверджується подорожніми листами на автомобіль, що належить позивачу. При цьому, в акті перевірки органом державної податкової служби помилково зазначено, що транспортування товару отриманого від контрагента ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" здійснювалося за рахунок транспорту продавця. Оприбуткування ТОВ "Дедденс Агро" товару, отриманого від ТОВ "УкрТехноФос-Плюс", підтверджується карткою рахунку: 2081 «місце зберігання: основний оптовий склад» та відомостями щодо наявності у ТОВ "Дедденс Агро" серед основних засобів складських приміщень.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІУ, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти їх здійснення.

Дослідивши надані позивачем для перевірки та долучені ним до справи документи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вони є первинними. Адже згідно з ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІУ первинний документ повинен містити ряд обов'язкових реквізитів, серед яких - назву підприємства, від імені якого складено документ. Оскільки у видаткових накладних, виписаних для позивача від ТОВ "УкрТехноФос", допущено помилку в найменуванні контрагента, а виправлені видаткові накладні не досліджувались під час перевірки, що проводилася відповідачем, суд приходить до висновку, що такі видаткові накладні не могли братися до уваги, як доказ на підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "УкрТехноФос-Плюс". Проте, решта первинних документів, наданих для перевірки та наявних в матеріалах справи, відповідають вимогам законодавства та належним чином підтверджують, що господарські операцій із придбання ТОВ "Дедденс Агро" товару в контрагента ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" фактично мали місце.

Крім того, згідно з пп.7.5.1. п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР передбачено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках, оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що не підтверджені податковими накладними. Як вбачається з матеріалів справи, за фактом придбання товарів, контрагентом ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" виписано для ТОВ "Дедденс Агро" податкові накладні, які позивачем включено до реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за відповідні періоди, а ПДВ у сумі 171740,00 грн. враховано при формуванні податкового кредиту грудня 2010 року, що відображено у податкових деклараціях за цей період.

Таким чином правильним є висновок суду першої інстанції, що право на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених при придбанні товарів у ТОВ "УкрТехноФос-Плюс", виникло у позивача з моменту отримання ним податкових накладних, виписаних даним контрагентом. Оскільки складення податкових накладних на товар передувало складенню видаткових накладних, то відсутність у ТОВ "Дедденс Агро" на момент проведення перевірки частини видаткових накладних не може бути підставою для висновку про неправомірність формування позивачем податкового кредиту.

Дослідивши надані позивачем податкові накладні, суд приходить до висновку, що вони відповідають всім необхідним вимогам, передбаченим Законом України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР. Таким чином, податковий кредит з податку на додану вартість за грудень 2010 року в сумі 171740,00 грн., який складається із сум ПДВ, сплачених в межах господарських операціях по придбанню товару у ТОВ "УкрТехноФос-Плюс", позивачем сформовано правомірно.

Крім того суду першої інстанції правомірно не взяв до уваги посилання відповідача на довідку камеральної перевірки ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" від 18.03.2011 року №189/25/23-141/32617917 щодо не реальності здійснення господарських операцій ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" так як в ній не зазначені господарські операції, за які періоди, з якими контрагентами та на яку суму перевірялися органом державної податкової служби та стали підставою для висновків наведених вище. Не відображено чи залучався до вказаних операцій позивач. Проте, при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що стали підставою для формування податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем ст.228 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-ІУ та нікчемності правочинів, укладених між ТОВ "Дедденс Агро" та ТОВ "УкрТехноФос-Плюс", то суд зазначає, що згідно положень даної статті, нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідачем не надано доказів того, що правочин між ТОВ "Дедденс Агро" та ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" був спрямований на незаконне заволодіння майном держави, тому вказаний правочин не є нікчемним в силу закону, а його недійсність повинна встановлюватись судом. Рішень суду про недійсність вказаного правочину, відповідачем для суду надано не було. Отже, висновки органу державної податкової служби, які покладено в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення є необгрунтованими та передчасними.

Стосовно застосування відповідачем штрафних санкцій згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення суд зазначає, що з 20.03.2008 року ТОВ "Дедденс Агро" зареєстроване як платник податку на додану вартість, а з 01.02.2010 року - як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість - сільськогосподарське підприємство, про що йому видано свідоцтво №100262552.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що ТОВ "Дедденс Агро" не відобразило суму податку на додану вартість, яка повністю залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства, у розмірі 171740,00 грн., по господарських операціях з ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" у рядку 18 скороченої податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року. При цьому, під час проведення перевірки органом державної податкової служби вказано про використання податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року та додатку №5 до декларації "Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів", без зазначення чи була це скорочена декларація спеціального режиму оподаткування. Але податок на додану вартість у сумі 171740,00 грн. по господарських операціях з ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" позивачем відображено у рядках 18 та 18.1 скороченої податкової декларації, яка зареєстрована у органі державної податкової служби за № від 19.01.2011 року.

Із оспорюваного податкового повідомлення-рішення, органом державної податкової служби на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ нараховано позивачеві штрафні санкції у сумі 171740,00 грн. При цьому, за основним платежем суму грошового зобов'язання позивачеві не збільшено.

Статтею 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування (п.123.2 ст.123).

Оскільки, відповідальність за правопорушення аналогічного складу була передбачена пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року №2181-111, що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку про можливість застосування норм ст.123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ при визначенні міри відповідальності за правопорушення, вчинене до набрання чинності Податковим кодексом України.

Разом з тим, суд зазначає, що п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України не містить ознак окремого правопорушення, а лише визначає додаткові наслідки у випадках, коли порушення, зазначені у п. 123.1, вчинені платником податку, який користується податковою пільгою, та використав суми, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям надання пільги, визначеним у законі з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу). В свою чергу, передбачені п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ наслідки для такого платника податків, а саме - стягнення до бюджету суми податків, зборів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги, не є штрафними санкціями. Тому, наявність умов, що зазначені у п.2 ст.123 Податкового Кодексу України, є підставою для стягнення суми відповідного податку, а не нарахування штрафу в сумі такого податку.

Таким чином, нарахування позивачеві штрафної санкції згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення відповідачем здійснено з порушенням вимог законодавства.

За наведених обставин, податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2012 року є неправомірним та підлягало скасуванню, а позов ТОВ "Дедденс Агро" - до задоволення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж відповідача є не переконливими, спростовуються наведеним вище та відповідно, не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "19" липня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Повний текст Ухвали виготовлено "24" жовтня 2012 р.

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дедденс Агро" вул.Центральна, 48,с.Русивель,Гощанський район, Рівненська область,35452

3- відповідачу ОСОБА_3 міжрайонна державна податкова інспекція Рівненської області Державної податкової служби вул. Незалежності, 31,смт.Гоща,Рівненська область,35400