Справа № 820/3910/15
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 травня 2015 р. № 820/3910/15

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Самойлової В.В.

за участю секретаря судового засідання - Таранової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання протиправними дій та визнання недійсними рішень,

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до належного суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо прийняття стосовно нього податкових повідомлень-рішень від 08.04.2014 р. №, від 25.12.2014 р. № та визнати останні недійсними.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що при проведенні перевірок податковим органом та при оформленні їх результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки актів перевірок базуються на припущеннях і не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю Джумаєва К.Б. проти позову заперечувала, посилаючись на те, що під час проведення вказаних перевірок та складанню акті перевірок фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства, а прийняті за результатами перевірки рішення є законними, у зв'язку з тим, що у складеному за результатами перевірки акті були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, за що згідно до Податкового кодексу України позивачу були визначені відповідні податкові зобов'язання на підставі оскаржуваних рішень.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що фахівцями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області була проведена камеральна перевірка даних задекларованих у податковій звітності з ПДВ ФОП ОСОБА_1, за результатами якої 13.02.2014 р. був складений акт за № 454/1710/НОМЕР_1, де були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, а саме: несвоєчасне подання податкової звітності з ПДВ.

За наслідками вказаного акту перевірки 08.04.2014 року відповідачем стосовно позивача було прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким нараховано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 170,00 грн.

Також, фахівцями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області була проведена камеральна перевірка даних задекларованих у податковій звітності з ПДВ ФОП ОСОБА_1, за результатами якої 13.12.2014 р. був складений акт за № 454/1710/НОМЕР_1, де були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, а саме: несвоєчасне подання податкової звітності з ПДВ.

За наслідками вказаного акту перевірки 25.12.2014 року відповідачем стосовно позивача було прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким нараховано штрафні (фінансові) санкції на суму 2040,00 грн.

Із зазначеними рішеннями суб'єкта владних повноважень суд не погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав належних доказів правомірності оскаржуваних рішень, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів факти вказаних порушень позивачем вимог податкового законодавства не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді та спростовуються наступним.

При судовому розгляді встановлено, що 20 грудня 2013 року своєчасно засобами електронного зв'язку позивачем була подана декларація з податку на додану вартість за листопад 2013 року та прийнята податковим органом, про що свідчать квитанція № 1 та і квитанція № 2, реєстраційний номер НОМЕР_4 від 20.12.2013 року.

При вирішенні даного спору, суд враховує наступні нормативні положення.

Згідно п.п. 49.9.1. п. 49.9 ст. 49 ПКУ податкова декларація, надана платником, вважається прийнятою за наявності квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку.

Таким чином, декларація подана позивачем своєчасно, проте 21.12.2013 року о 12:44 год. йому прийшло електронне повідомлення, що пакет не прийнято у зв'язку з порушенням цілісності, а саме: відсутністю заявлених у пакеті пов'язаних документів.

Згідно п.п. 49.11.1 п. 49.11 ст.49 ПКУ у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Як вбачається з письмового повідомлення відповідача, причина такої відмови зазначена "пакет не прийнято у зв'язку з порушенням цілісності, а саме: відсутністю заявлених у пакеті пов'язаних документів", що є безпідставним, оскільки додаток 5 і є пов'язаний документ до декларації з податку на додану вартість, який був у наявності в пакеті, про що свідчить квитанція № 1 і квитанція № 2.

Згідно п.49.13 ст. 49 ПКУ у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Окрім того, при судовому розгляді встановлено, що після 20.12.2013 року на усне прохання інспектора з приймання електронної звітності позивач неодноразово направляв до ДПС пакет електронної звітності з податку на додану вартість: 21.12.2013 року, 27.12.2013 року, 05.01.2014 року, про це свідчить скрін протоколу відправки звітів.

Також, 10.01.2014 року на прохання інспектору позивач приніс у паперовому вигляді декларацію з податку на додану вартість за листопад 2013 року.,

Вищезазначені обставини в судовому засіданні не спростовано представником відповідача, а тому у суду не має підстав не довіряти їм.

Суд зазначає, що податковим повідомленням-рішенням від 25.12.2014 року №, яке складене на підставі акту від 19.11.2014 року № 004823/1701/НОМЕР_1 про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з єдиного податку з фізичних осіб, і встановлює порушення строків подання декларацій з єдиного податку за І півріччя 2013 року та за III півріччя 2013 року на позивача накладений штраф у розмірі 2040 грн.

Згідно п. 120.1 ст. 120 ПКУ неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Проте, оскільки декларація з ПДВ подана позивачем своєчасно, то застосовувати штраф у податкового органу не було підстав, також не може бути застосований штраф за повторне правопорушення.

А від так, суд не може погодитися, що оскаржувані рішення є законними та обгрунтованими.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідна сторона не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржувані рішення, як суб'єкта владних повноважень, є неправомірними, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині шляхом визнання їх протиправними та скасування, оскільки в даному випадку буде дотримано принцип повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про які він просить , згідно до ч. 2 ст. 11 КАСУ.

Щодо решти позовних вимог, то на підставі викладеного вище їх задоволення є недоцільним.

Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачу підлягають поверненню частково судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 36,54 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 08.04.2014 р. № та від 25.12.2014 р. № , прийняті щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61202, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 36,54 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 08.05.2015 року.

Суддя Самойлова В.В.