Справа № 808/1659/15
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року (15год. 55хв.)Справа № 808/1659/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сподінової А.М.,

позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Деревянко Н.В.;

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Заводському районі м. Запоріжжя про визнання незаконними та скасування вимог про сплату недоїмки та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Управління пенсійного фонду України у Заводському районі м. Запоріжжя (відповідач), в якому позивач просить:

- визнати вимоги про визнання недоїмки від 04.07.2013 №Ф-304 на суму 14896,36грн та №Ф-317 від 31.07.2013 на суму 16767,04грн., разом на загальну суму 31663,40грн. незаконними;

- скасувати вимоги про визначення недоїмки від 04.07.2013 №Ф-304 на суму 14896,36грн та №Ф-317 від 31.07.2013 на суму 16767,04грн., разом на загальну суму 31663,40грн.;

- стягнути з відповідача 31663,40грн. незаконно стягнутих в ході виконавчого провадження по вказаним вимогам.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є фізичною особою-підприємцем, працює на загальній системі оподаткування, найманих працівників не має. Вказує, що з 2004 року внески у пенсійний фонд виведені з обов'язкових податків. Також пояснює, що платниками єдиного внеску є роботодавці та застраховані особи, проте позивач до таких категорій не відноситься. У судовому засіданні позивач також зазначив, що добровільної згоди на сплати єдиного внеску не надавав. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити та скасувати вимоги про сплату єдиного внеску за 2011 та 2012 роки. Крім того, оскільки суми, визначені у вимогах, вже стягнуті з відповідача у примусовому порядку через виконавчу службу, просить стягнути такі кошти, як незаконно стягнуті.

Представник відповідача проти позову заперечила, та надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Зокрема вказала, що позивач є фізичною особою-підприємцем, а тому є платником єдиного внеску. Жодних пільг щодо нього законодавством не встановлено. Оскаржувані вимоги є законними, а позов - не обґрунтованим.

У судовому засіданні на підставі ст. 160 КАС України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та зареєстрований у 1999 році. Позивач знаходиться на загальній системі оподаткування, не є пенсіонером за віком або по інвалідності.

Згідно із актами звірки між відповідачем та ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя, позивач за 2011 рік отримав суму чистого доходу у розмірі 48320грн., а у 2012 році - 42929грн. Указане позивач підтвердив.

04.07.2013 відповідачем складений акт №36, яким встановлено, що позивач за 2012 рік задекларував чистого оподатковуваного доходу у розмірі 42929грн. У акті зазначено, що ПП ОСОБА_1 нараховано за 2012 рік єдиного внеску в сумі 14896,36грн.

04.07.2013 відповідачем прийнято вимогу № Ф-304, відповідно до якої позивачу визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску у сумі 14896,36грн.

31.07.2013 відповідачем складений акт №43, яким встановлено, що позивач за 2011 рік задекларував чистого оподатковуваного доходу у розмірі 48320грн. У акті зазначено, що ПП ОСОБА_1 нараховано за 2011 рік єдиного внеску в сумі 16767,04грн.

31.07.2013 відповідачем прийнято вимогу № Ф-317, відповідно до якої позивачу визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску у сумі 16767,04грн.

Позивач оскаржував указані вимоги у адміністративному порядку, проте скарги залишені без задоволення.

Крім того, 19.08.2013 державним виконавцем Заводського відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги №Ф-304 від 04.07.2013, а 03.09.2013 відкрито виконавче провадження - з примусового виконання вимоги №Ф-317 від 31.07.2013.

Згідно повідомлення про сплату боргу від 09.12.2013 №235 відповідач повідомив ДВС в Заводському районі про сплату позивачем 14896,36грн., а також про те, що вимога №304 від 04.07.2013 є відкликаною, а згідно повідомлення про сплату боргу №234, позивач сплатив 16 767,04грн., а вимога від 31.07.2013 №317 відкликана.

Вважаючи зазначені вище вимоги протиправними, а стягнення з позивача коштів незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» N 2464-VI від 08.07.2010 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2464).

Відповідно до ч. 1 п.2 ст.1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування;

Пунктом ч. 1 ст. 4 Закону №2464 встановлено що, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності;

Статтею 6 Закону №2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 ст. 8 Закону №2464 встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону №2464, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій органами Пенсійного фонду України, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів, визначає ІНСТРУКЦІЯ про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 №21-5, зареєстрована в Мінюсті України 27.10.2010 за №994/18289 (чинна, на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція.).

Відповідно до п. 2.1.3 Інструкції, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.4.5 Інструкції, обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 2.1.3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції. Обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій та отриманих від податкових органів відомостей про результати перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Пунктом 4.9 Інструкції встановлено, що обчислення єдиного внеску органами Пенсійного фонду здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органів Пенсійного фонду, інформації територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики про нараховані суми доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Аналізуючи вище викладені норми законодавства, суд зазначає, що позивач є фізичною особою - підприємцем та перебуває на загальній системі оподаткування.

Приписами Закону №2464 та Інструкції чітко встановлено, що фізичні особи - підприємці є платниками єдиного внеску. Єдиним виключенням, яке робить Закон щодо звільнення від сплати єдиного внеску, є фізичні особи-підприємці, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Позивач не є таким пенсіонером, а тому, в силу вимог чинного законодавства, відноситься до осіб, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Суд критично ставиться до посилань позивача на приписи ст. 10 Закону №2464. Так, позивач вважає, що відповідно до цієї статті він може сплачувати єдиний внесок на добровільних засадах. Суд не погоджується із такою думкою позивача, оскільки ст.10 Закону №2464 передбачений порядок добровільної сплати загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, та/або від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, а не єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Тобто, позивач, як фізична особа-підприємець зобов'язаний у порядку та строки, встановлені Законом сплачувати єдиний внесок.

У судовому засіданні позивач зазначив, що єдиний внесок не сплачував, оскільки на його думку, це не є його обов'язком. Проте, вищенаведені норми спростовують таку позицію позивача.

Пунктом 6.1 Інструкції встановлено, що Заходи стягнення та впливу застосовуються до платників, визначених підпунктами 2.1.1-2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, на яких згідно з Законом №2464 покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Так, п.6.2 Інструкції встановлено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону ( 2464-17 ) підпунктом 4.3.6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 4.5.2, підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 та підпунктом 4.6.2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до п.6.3 Інструкції, органи Пенсійного фонду надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника або інформація територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно,свідчать про донарахування (зменшення) сум єдиного внеску або органами Пенсійного фонду у повідомленнях-розрахунках визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті;

б) якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

в) якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому підпунктом "а" цього пункту, вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки платника єдиного внеску, або актом про суми розбіжностей щодо сум доходу (прибутку), заявлених у звітності до Пенсійного фонду та задекларованих у річній податковій декларації фізичними особам - підприємцями чи особами, які забезпечують себе роботою самостійно, або повідомленням-розрахунком на всю суму донарахованого (зменшеного) єдиного внеску.

У випадках, передбачених підпунктами "б" та/або "в" цього пункту, вимога надсилається:

платникам, зазначеним у підпунктах 2.1.1 та 2.1.2 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 2.1.3 та 2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно із п. 6.4 Інструкції, вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, інформації органів державної податкової служби, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників.

Судом встановлено, що на виконання приписів Інструкції, відповідач надіслав на адресу позивача вимоги про сплату єдиного внеску за 2011 та 2012 роки.

Крім того, позивачем сума заборгованості погашена, а тому, відповідно до п. 6.7 Інструкції, вимоги вважаються відкликаними.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позивач є платником єдиного внеску. Оскільки єдиний внесок ним не сплачений, то, відповідно, оскаржувані вимоги є правомірними, а отже, і підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Так, позивач сплатив судовий збір у розмірі 182 грн. 70 коп., а тому стягненню з позивача підлягає сума судового збору у розмірі 1644 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 1644,30грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.В.Калашник