Справа № 2а-6595/12/1370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року Справа № 181020/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції (Бориславське відділення) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції (Бориславське відділення) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції (Бориславське відділення), в якому просить визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.02.2012 року №, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 857,65 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції (Бориславське відділення) від 22.05.2012 р. № .

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки позивач є платником єдиного податку і використовує приміщення за адресою: АДРЕСА_2 для провадження підприємницької діяльності, нарахування йому податкового зобов'язання зі сплати податку за землю за використання земельної ділянки, яка знаходиться під цим приміщенням, є протиправним га суперечить вимогам пункту 297.1. статті 297 ПК України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її винесеною із порушенням норм чинного законодавства України, не відповідністю фактичним обставинам справи, Дрогобицька об'єднана державна податкова інспекція (Бориславське відділення) оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що якщо державний акт на право власності за земельну ділянку, який наданий у порядку встановленого діючого законодавства (відповідно до чинного Указу №32/99 (з 19.01.99 року по 20.07.2007 року і згідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки в зазначений термін), оформлений на фізичну особу-підприємця і земельну ділянку використовує сам підприємець, яка надана для здійснення підприємницької діяльності, то тільки такий підприємець (платник єдиного податку) звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку.

Таким чином, якщо державний акт на право власності за земельну ділянку оформлений на фізичну особу, то нарахування сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають податкові повідомлення-рішення платникові до 1 липня поточного року, а сплачується земельний податок протягом 60 днів з дня вручення зазначеного повідомлення-рішення.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим комітетом Бориславської міської ради Львівської області як фізична особа-підприємець 09.03.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_2, також перебуває на обліку у Бориславському відділенні Дрогобицької державної податкової інспекції.

Згідно свідоцтва платника єдиного податку суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 з 01.01.2012 року є платником єдиного податку за ставкою 20% (2 група); місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1; вид господарської діяльності: надання інших місць для тимчасового проживання, не віднесених до інших групувань.

Дрогобицькою об'єднаною державною податковою інспекцією (Бориславське відділення) 22.05.2012 р. винесено податкове повідомлення-рішення № , яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 857,65 грн.

В силу ст.269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 ПК України визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

У відповідності до вимог ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22.07.2005 року земельна ділянка площею 0,0500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві приватної власності ОСОБА_1. Цільове призначення земельної ділянки-будівництво та обслуговування пансіонату.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за ОСОБА_1 з 25.08.2011 року зареєстроване право власності на житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до вимог п.п. 4 п.297.1. ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Таким чином, звільнення платника єдиного податку від нарахування, сплати та подання звітності із земельного подачку відбувається за умови використання земельної ділянки для провадження господарської діяльності.

Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, власником зазначеного вище нерухомого майна та земельної ділянки є фізична особа ОСОБА_1

В матеріалах справи відсутні докази, які спростовують твердження позивача про використання ним зазначеної земельної ділянки у господарській діяльності.

Крім того, адреса, за якою знаходиться належне позивачу нерухоме майно співпадає з адресою, зазначеною в Свідоцтві про сплату єдиного податку, що є ще одним підтвердженням використання, належного позивачу нерухомого майна у підприємницькій діяльності.

Отже, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться належне позивачу нерухоме майно, тому зазначена земельна ділянка використовується ФОП ОСОБА_1 у господарській діяльності, а отже, відповідно до пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України не підлягає оподаткуванню.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та обставин справи апеляційний суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що так як позивач є платником єдиного податку і використовує приміщення за адресою: АДРЕСА_2 для провадження підприємницької діяльності, нарахування йому податкового зобов'язання зі сплати податку за землю за використання земельної ділянки, яка знаходиться під цим приміщенням, є протиправним та суперечить вимогам п.297.1. ст.297 ПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним покликання апелянта на те, що фізична особа-підприємець звільняється від сплати єдиного податку лише у тому випадку, якщо державний акт на право власності на земельну ділянку оформлений на фізичну особу-підприємця та дана земельна ділянка використовується для здійснення саме господарської діяльності, тому, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку оформлений на позивача, як на фізичну особу, то у позивача наявний обов'язок щодо нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку.

У відповідності ст.325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Частиною 1 ст.320 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. «а» ст. 80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності.

Статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку .

Діючим законодавством не визначено такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець та не закріплено норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може були звернено стягнення.

Таким чином, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, ст.ст. 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції (Бориславське відділення) залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року у справі №2а-6595/12/1370 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції (Бориславське відділення) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник