Справа № 0670/11209/11
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"20" червня 2012 р. Справа № 0670/11209/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2

при секретарі Степанській А.В.

за участю сторін:

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "03" квітня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 особи - підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.10.2011 р. про донарахування податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб у сумі 44 595,00 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції відповідач по справі подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість винесеної судом першої інстанції постанови, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач є суб'єктом підприємницької діяльності, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, виданим Ємільчинською районною державною адміністрацією Житомирської області 15.06.1999 року та здійснює наступні види діяльності: оптова торгівля деревиною, виробництво дерев'яних будівельних конструкцій та столярних виробів, що підтверджується Довідкою, виданою Ємільчинським відділенням Новоград-Водинської ДОПІ 28.12.2011 року.

З 15 серпня по 29 серпня 2011 року ОСОБА_3 об'єднаною державною податковою інспекцією проводилась невиїзна позапланова документальна перевірка з питань дотримання законодавства позивачем як фізичною особою підприємцем за період з 01.04.2010 р. по 31.12.2010 р. До Акту № 3/17 від 05.09.2011 р. позивачем було подано заперечення, де пояснено, що при написанні Акту № 3/17 від 05.09.2011 р. не було враховано ряд первинних документів, які підтверджують валові витрати.

З 27 вересня по 03 жовтня 2011 року ОСОБА_3 об'єднаною державною податковою інспекцією була проведена невиїзна позапланова документальна перевірка з питань дотримання законодавства позивачем за період з 01.04.2010 р. по 31.12.2010 р. За результатами перевірки складено Акт № 1/17- від10.10.2011 р., в якому визначено, що перевіркою встановлено порушення позивачем ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", п.п. 5.3.9. п.5.3. , п.п. 5.4.4. п. 5.4. ст. 5, п.8.4.2. ст. 8 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в частині заниження оподатковуваного доходу на 297 302,00 грн.

На підставі зазначеного вище акту винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.10.2011 р. про донарахування податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб у сумі 44 595,00 грн.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказане рішення є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України. Судова колегія погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості податкового повідомлення-рішення з наступних підстав.

Пункт 5.3.9. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" містить шість абзаців, кожен із яких визначає певний випадок, коли витрати платника податку не включаються до складу валових витрат. Жодних витрат, які б були передбачені абзацами 1-3, 5,6, п. 5.3.9. ст. 5 ЗУ "Про оподаткування прибутку підприємств" в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивач при формуванні валових витрат не включав. Всі витрати, понесені позивачем у ході здійснення господарської діяльності, підтверджені документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

П. 5.4. ст. 5. ЗУ "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено особливості віднесення витрат подвійного призначення до складу валових витрат платника податків. П. п. 5.4.4. ст. 5 визначено, що до складу валових витрат включаються витрати на проведення передпродажних та рекламних заходів щодо товарів, які продаються платником податку, а також витрат на проведення прийомів, презентацій і свят, придбання і розповсюдження подарунків, роздачі зразків товарів, безоплатного надання послуг з рекламними цілями, але не більше 2% від оподатковуваного прибутку за попередній звітний (податковий) рік.

Акт перевірки не містить фактів щодо неправомірності включення таких витрат до складу валових витрат. Додаткових фактів чи пояснень щодо наявності таких витрат у ході судового розгляду представниками відповідача наведено не було.

Судом встановлено, що при визначенні суми оподатковуваного доходу до загальної суми отриманого доходу відповідачем включено суми, які надійшли на поточний рахунок позивача в погашення заборгованості за товар, поставлений в попередніх податкових періодах. Однак дані суми включались до бази оподаткування попередніх періодів і не можуть бути включені до бази оподаткування звітного періоду повторно. Такими надходженнями є грошові кошти, отримані від ТОВ "ОДЕК Україна" на суму в 102 386,86 грн.

Згідно договору № 16/01-02-10/58-10 від 3.01.2010 року укладеного між ТОВ «ОДЕК Україна» та ПП ОСОБА_6 постачальник поставив і передав у власність покупця фанерний кряж в кількості 3000м3.

З акту перевірки вбачається, що відповідач при визначення суми оподатковуваного доходу неправомірно включив до його складу грошову суму в 102 386,86 грн., яка вже була оподаткована в попередніх звітних періодах і надійшла на поточний рахунок підприємця в рахунок погашення існуючої заборгованості.

Крім того на думку суду, відповідачем до складу оподатковуваного доходу неправомірно включено суму поворотної фінансової допомоги у розмірі 12 100,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у другому кварталі 2010 року позивач отримав від ОСОБА_7 фінансову допомогу на суму 12100грн. Вказана допомога була повернута позивачем у 2 кварталі 2010 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Крім того, перевіряючими до документально підтверджених витрат не включено витрати понесені позивачем у зв'язку зі сплатою відсотків за кредитом згідно кредитного договору № 1827 від 17.10.2007 р. на загальну суму в 34 244,76 грн.

Судом безспірно встановлено, що обов'язок по сплаті кредиту і відсотків за кредитом виник у позивача на підставі кредитного договору № 1827 від 17.10.2007 р. Факт сплати кредиту і відсотків за кредитом підтверджується випискою з особового рахунку позивача за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. та довідкою ПуАТ "СЕБ Банк"від 14.11.11 року №214.

Особливості визначення складу витрат платника податку у разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями регламентується нормами п.5.5. ст. 5 ЗУ "Про оподаткування прибутку підприємств". Згідно п.п. 5.5.1. п.5.5. ст. 5 ЗУ "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку. Отже, податковим органом до складу валових витрат неправомірно не включено витрати, понесеніпозивачем у зв'язку з виплатою кредиту та процентів за кредитом.

Також суд погоджується з твердженням позивача, що до документально підтверджених витрат відповідачем не включено вартість транспортних послуг за цивільно-правовим договором від 02.04.2010 р., укладеним з ОСОБА_8 на загальну суму 58 500,00 грн.

Згідно умов цивільно-правового договору від 02.04.2010 р., укладеного з ОСОБА_8 останній зобов'язувався надавати транспортні послуги з перевезення лісоматеріалів вантажним автомобілем. Право здійснювати ним господарську діяльність підтверджується його свідоцтвом про державну реєстрацію, виданим 15.05.2003 р. виконкомом ОСОБА_3 міської ради Житомирської області. Підприємець зареєстрований в податковому органі як платник податків підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку від 21.12.2009 р., виданим ОСОБА_3 ОДПІ. Його право здійснення транспортних перевезень підтверджується Ліцензією Мінтранспорту та зв'язку, виданої 07.09.2006 р. з терміном дії до 06.09.2011 р.

На підтвердження надання послуг, позивач надав акти здавання - приймання на загальну суму 58 500,00 грн. Послуги були оплачені позивачем, що підтверджується прибутковими касовими ордерами. Таким чином зазначені послуги пов'язані з господарською діяльністю позивача. За таких обставин у відповідача відсутні підстави стверджувати про те, що вартість послуг, наданих за договором від 02.04.2010 р. у сумі 58 500,00 грн. неправомірно включено позивачем до складу валових витрат.

До документально підтверджених витрат відповідачем не включено вартість послуг, наданих за цивільно-правовим договором від 02.01.2010 р., укладеним з ПП ОСОБА_9 за актом виконаних робіт № 27/3 від 31.12.2010 р. на загальну суму в 28 699,80 грн.

За зазначеним вище договором ПП ОСОБА_9 виконав для позивача роботи по розкрижуванню та сортуванню деревини. Документом, що підтверджує виконання робіт є Акт виконаних робіт № 27/3 від 31.12.10 р. на суму в 28 699,80 грн.

Крім того, до документально підтверджених витрат відповідачем не включено вартість послуг, наданих за цивільно-правовим договором від 04.01.2010 р., укладеним з ОСОБА_7 на загальну суму в 46 099,80 грн. Документами, що підтверджують виконання таких робіт є Акти виконаних робіт № 24 від 01.10.10 р., № 25 від 01.10.10 р., № 27 від 31.12.10 р. Всього на суму в 46 099,80 грн.

До документально підтверджених витрат відповідачем не включено вартість транспортних послуг, наданих ДП "ОСОБА_3 лісгосп АПК".

На підтвердження надання таких послуг позивач надав товарно-транспортні накладні, які оформлені у відповідності до норм чинного законодавства України. Таким чином у відповідача відсутні підстави стверджувати про те, що вартість послуг, наданих ДП "ОСОБА_3 лісгосп АПК" неправомірно включено позивачем до складу валових витрат.

Абзацом 2 ст.13 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" передбачено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до ст.14 Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" з доходів податок обчислюється:

а) підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності при виплаті ними протягом року доходів громадянам, зазначеним у цьому розділі Декрету, про що не пізніш як через 30 днів після виплати повідомляється податковим органам за місцем проживання громадян. Утримані у джерела виплати суми податку враховуються податковим органом при проведенні податкових розрахунків за доходами, одержаними за оподатковуваний період;

б) податковими органами на підставі декларацій, поданих громадянами про очікуваний (оціночний) у поточному році доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи та інших відомостей про доходи громадян, визначених у цьому розділі.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та контрагентами укладались цивільні договори, виконання яких підтверджено первинними документами, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначальною ознакою валових витрат є їх зв`язок з господарською діяльністю платника податків. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в податкових правовідносинах є її направленість на отримання доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальних формах.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 ст. 5 даного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь - яких витрат сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією і веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) та охороною праці з урахуванням обмежень, установлених підпунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Таким чином загальна задекларована позивачем сума доходів становить 794 093,65 грн. Отримано ним доходу за період, що перевірявся, на загальну суму в 794 093,65 грн. Загальна сума витрат на придбання товарів, робіт, послуг становить 666 062,92 грн. Доход, що підлягає оподаткуванню становить 128 030,73 грн. Податок з доходів фізичних осіб із зазначеної суми був сплачений позивачем у повному обсязі.

В ході розгляду справи доведено зв`язок витрат з господарською діяльністю підприємця - позивача, а тому висновок ОСОБА_3 об'єднаної ДПІ про заниження бази оподаткування і донарахування суми податку з доходів фізичних осіб є безпідставним та необґрунтованим.

Судом також встановлено, що за наслідками розгляду акту перевірки № 1/17 винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.10.2011 р. про донарахування податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб у сумі 44 595,00 грн.

Згідно п.58.1. Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбачених податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом у відповідності до ст. 54 Податкового кодексу України, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Згідно абзацу 3 п. 58.1. ст. 58 ПКУ до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання.

В порушення даних вимог закону, відповідачем до податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.10.2011 р. такий розрахунок не складався і не додавався.

Згідно абзацу 4 п. 58.1. ст. 58 ПКУ форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним виконавчим органом.

На виконання вимог п.58.1. ст. 58 ПКУ з метою забезпечення єдиного порядку нарахування грошового зобов'язання Наказом ДПА № 985 від 22.12.2010 р. затверджено Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі за текстом -"Порядок"). Згідно п.1.2. цього Порядку його норми є імперативними.

Згідно п.п. б) п.2.1. розділу ІІ Порядку орган державної служби визначає суму нарахування грошового зобов'язання у разі якщо дані перевірки результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань. Згідно п.2.1. та абзацу 2 п.п. 2.2. Порядку у випадках, коли відповідний структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення за результатами перевірки, то податкове повідомлення-рішення складається за формою згідно з додатком 2 (форма Р).

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.10.2011 р. не відповідає формі, встановленій Додатком 2 до Порядку, затвердженому Наказом № 985 від 22.12.2010 р. При складанні податкового повідомлення-рішення відповідачем порушено порядок складання такого рішення, в частині складання і надання розрахунку податкового зобов'язання та в частині застосування форми податкового повідомлення-рішення.

В суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо незаконності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача та скасував його.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову від "03" квітня 2012 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_10

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_5 вул. Мигловця, 4,с. Рихальське,Ємільчинський район, Житомирська область,11246

3- відповідачу ОСОБА_3 об'єднана державна податкова інспекція вул. Ушакова, 3,ОСОБА_3,Житомирська область,11702