Справа № 820/19341/14
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 квітня 2015 р. № 820/19341/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання - Абояна І.І.,

представника позивача - Юрченка Д.В.,

представника відповідача - Потапенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Надія" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Надія" з адміністративним позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення рішення Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківський області № від 10.09.2014р., згідно з яким ТОВ "ТБ Надія" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1007958,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 503979,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., за результатами якої складено Акт перевірки № 1292/20-23-22-01-06/25612905 від 26.08.2014р. та винесене податкове повідомлення-рішення рішення Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківський області № від 10.09.2014р., яким ТОВ "ТБ Надія" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1007958,00 гривень та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 503979,00 грн.

Позивач вважає, що Акт перевірки, на підставі якого було складене оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, містить суб'єктивні припущення щодо застосування норм законодавства, складений з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача, Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області, у судовому засіданні та поданих до суду запереченнях проти позову заперечував, посилаючись на те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області винесене відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, просив у задоволенні позову відмовити.

Оскільки матеріали справи містять докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, а завданням адміністративного судочинства України згідно з ч.1 ст.2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і неухильне дотримання судом вимог даної норми процесуального закону є обов'язковим в кожній адміністративній справі, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі документів.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Надія" пройшло передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, та перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Харківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Матеріалами справи підтверджено, що фахівцями Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області була проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Надія" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.

Результати перевірки оформлені актом № 1292/20-23-22-01-06/25612905 від 26.08.2014р., яким встановлені наступні порушення:

- п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755- VI, в результаті чого, на думку перевіряючих податкового органу, занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 288042 грн., у т.ч.: за жовтень 2013р. - 118 542 грн.. за грудень 2013р. - 169500 грн.

- п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755- VI в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму на 1007 958 грн. за 2013р. (т. 1 а.с.8-26).

На підставі висновків вказаного акту перевірки Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області було прийняте податкове повідомлення - рішення № від 10.09.2014р., яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Надія" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1007958,00 гривень, та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 503 979,00 гривень. (т. 1 а.с.27).

Судовим розглядом встановлено, що підставою для висновку про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток визначено порушення п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України. На думку податкового органу позивачем необґрунтовано завищена собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 5305039,82 грн., а саме: до складу р.5.1 "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів, робіт, послуг" підприємство позивача віднесло відповідно наданих до перевірки первинних документів та даних бухгалтерського обліку вартість реалізованих вікон, дверей, профілів ПВХ власного виробництва.

Відповідачем зазначається, що на підставі даних бухгалтерського обліку (рахунки 901,903 «Собівартість реалізованої продукції, робіт, послуг власного виробництва» та 701, 703 «Реалізація готової продукції, робіт та послуг») встановлено, що собівартість виготовленої та реалізованої продукції, робіт, послуг складає 29997678,70 грн., у той час як дохід від реалізації готової продукції, робіт та послуг без врахування суми ПДВ, складає 23997678,70 грн. Таким чином, за даними бухгалтерського обліку підприємство недоотримало дохід від реалізації готової продукції та мало збитки від реалізації готової продукції у розмірі 5305040,0 грн.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення-рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності ТОВ "Торговий будинок "Надія" у перевіряємому періоді за КВЕД були: 22.23 Виробництво будівельних виробів із пластмас; 22.21 Виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас; 23.12 Формування й оброблення листового скла; 24.33 Холодне штампування та гнуття; 43.32 Установлення столярних виробів; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів (т. 1 а.с. 29, 32).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами п.п.14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було закріплено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно до п.п. 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, та і за її межами.

За визначенням п.п. 14.1.228. п.14.1 ст.14 ПК України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Відповідно п. 138.1 ст.138 ПК України, (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4,138.6 -138.9, підпунктами 138.10.2 -138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За правилами пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2,138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України передбачалось, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

З матеріалів справи судом встановлено, що підприємство позивача є виробником віконних блоків, дверей та профілів з полівінілхлориду.

З пояснень наданих представником позивача в судовому засіданні встановлено, що для реалізації основного виду діяльності товариства, підприємство позивача здійснювало закупівлю різноманітних складових, що підтверджуються договорами поставки, договорами купівлі - продажу, контрактами, ватажними митними деклараціями, видатковими накладними та актами виконаних робіт, укладеними між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Надія" та компанією "VINMAR OVERSEAS LTD", США, ТОВ "Лізинговая компаніят "Сприяння"", ТОВ "Промислова-фінансова група "Нафтахім", ТОВ "Хілал Алюмініум Юкрейн", ПАТ "Кримський Титан", ТОВ "Карпатинафтохім, ТОВ "Гардиан Стекло Украина" та інші.

В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача не заперечували той факт, що підприємством позивача було правильно сформовано собівартість виготовленої та реалізованої готової продукції, робіт, послуг в бухгалтерському обліку на суму 29302719 грн., що і було відображено в Акті.

Таким чином, у відповідності до ч.3 ст.72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З матеріалів справи судом встановлено, що фактичне здійснення господарської діяльності та виконання укладених договорів ТОВ «ТБ «Надія» із контрагентами відповідачем не оскаржується та не ставиться під сумнів.

Проте, на виконання принципу офіційного з'ясування обставин у справі, визначеного ст. 1 КАС України та задля всебічного і повного дослідження обставин у справі, судом були витребувані первинні бухгалтерські документи, а також документи синтетичного обліку по рахунках підприємства, які засвідчують реальність здійснення вказаної господарської діяльності.

Дослідивши надані позивачем первинні документи на підтвердження виконання укладених договорів та формуванню підприємством позивача в бухгалтерському та податковому обліку собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) (т. 1 а.с. 170-210; а.с. 219-250; т. 2 а.с. 1-250; т. 3 а.с. 1-250, т. 4 а.с. 1-7)), суд приходить до висновку, що вони не мають дефектів форми і змісту та відповідають вимогам, передбаченим чинним законодавством для первинних бухгалтерських документів.

Таким чином, судом встановлено та не заперечується контролюючим органом, що ТОВ «ТБ «Надія» у перевіряємому періоді здійснювало господарську діяльність, передбачену статутом (т.1 а.с. 33-48) та у відповідності за видами діяльності за КВЕД.

Судом також з'ясовано, що згідно наданої позивачем бухгалтерської довідки у відповідності до даних бухгалтерського обліку підприємства у 2013р. на рахунку 901 "собівартість реалізованої продукції" за 2013р. підприємством відображено суму 28 397 299,79 грн. та на рахунку 903 "собівартість реалізованих робіт і послуг" за 2013р. - 905 418, 73 грн. (т.1 а.с. 169).

На витрати в податковому обліку (р.05.1 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік - собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт,послуг)) підприємством позивача самостійно не віднесена сума 5423898 грн. загальновиробничих витрат, яка складається з:

Дт 901 "собівартість реалізованої продукції" Кт91 "загальновиробничі витрати" - нерозподілені постійні загальновиробничі витрати у сумі 456955,56 грн.

Дт 901 "собівартість реалізованої продукції" Кт26 "готова продукція" за статтями калькуляції 4 966 901,96 грн.:

-"загальновиробничі витрати" у сумі 2 448 805,04 грн.,

-"витрати на утримання обладнання" у сумі 723 203,02 грн.,

-"загальновиробничі витрати" та "витрати на утримання обладнання" у складі напівфабрикатів власного виробництва у сумі 1794893,90 грн.

Аналізом даних податкового обліку, а саме р.05.1 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік вбачається, що підприємство позивача віднесло в податковому обліку до складу собівартості виготовленої та реалізованої готової продукції, робіт, послуг суму у розмірі 23878 821 грн. (т.1 а.с. 53-54).

Отже, в силу пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.6 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

При цьому у відповідності до пункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 року за №168/704. Так, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з приписами ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

У відповідності до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до приписів ст.16.1 Податкового кодексу України, платники податків, зокрема, зобов'язані: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав усі підтверджуючі документи, що засвідчують факт виконання укладених договорів.

Вся сума собівартості виготовленої та реалізованої продукції, робіт, послуг згідно аналізу бухгалтерського та податкового обліку підтверджується наданими копіями документів, які містяться в матеріалах справи.

Суд також зазначає, що представник податкового органу, який безпосередньо здійснював перевірку ТОВ «ТБ «Надія», у судовому засідання не заперечував того факту, що підприємством позивача було правильно сформована собівартість виготовленої та реалізованої готової продукції, робіт, послуг в бухгалтерському обліку на суму 29302719,0 грн., що і було відображено актом перевірки.

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні також не заперечував, що для визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємства позивача, в якості зменшуваного значення були використані дані саме бухгалтерського обліку собівартості виготовленої та реалізованої готової продукції, робіт на суму 29302719,0 грн., тоді як зменшуване значення в податковому обліку складає 23878821,00 грн.

Згідно п.138.2. ст.138 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

За таких обставин позивачем правомірно сформовано витрати операційної діяльності на суму витрат, понесених по взаємовідносинах із своїми контрагентами.

Між іншим, судом встановлено, що при складанні Акту перевірки від 26.08.2014р. №1292/20-23-22-01-06/25612905 фахівцями податкового органу для визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємства позивача в якості зменшуваного значення використані дані бухгалтерського обліку на суму 29302719 грн., а не податкового обліку на суму 23878821 грн., що не відповідає нормам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Податкового кодексу України, так як дані бухгалтерського та податкового обліку не повинні були бути тотожними згідно діючого законодавства за перевіряємий період.

Таким чином, твердження відповідача, викладені в акті перевірки ТОВ «ТБ «Надія», щодо зайвого віднесення в податковому обліку до складу р.5.1 "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів, робіт, послуг" податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік вартості реалізованих вікон, дверей, профілів ПВХ власного виробництва не відповідають обставинам справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем у перевіряємому періоді не було занижено суму податку на прибуток.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності його дій щодо винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене, враховуючи, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що нараховані податковим органом за дані порушення суми грошових зобов'язань є неправомірними, та як наслідок спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 10.09.2014р., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Надія" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 10.09.2014р.

3. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 21.04.2015 р.

Суддя Рубан В.В.