Справа № 826/2532/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/2532/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 травня 2015 року № 826/2532/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом

Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»

до

Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації

про

визнання протиправною бездіяльності та стягнення витрат на перевезення пасажирів,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Державне територіально-галузеве об’єднання «Південно-Західна залізниця» з позовом до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації в частині невиконання вимог п. 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, а саме: не реєстрації за період з 01.01.2014 р. по 01.07.2014 р. своїх зобов’язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремих громадян по ст. Бородянка за вказаний період та не надсилань інформації про свої зобов’язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Бородянської районної державної адміністрації;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації на користь Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця» витрати на перевезення залізницею пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах, за період з 01.01.2014 р. по 01.07.2014 р. в сумі 437 464,72 грн.

Позивач зазначає, що підприємство, в особі відокремленого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень, згідно діючого законодавства щодо пільг, компенсацій і гарантій протягом січня – червня 2014 року надавало послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станції Бородянка, що розташована у смт. Бородянка Київської області.

Позивач також зазначає, що пільги передбачені Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», постановою КМ України «Про безоплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування».

На виконання цих нормативних актів між сторонами укладено договір на пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом загального користування та про відшкодування витрат за надані послуги.

Фактично, як зазначає позивач, надано послуг на суму 585 464,72 грн., що було оформлено відповідними рахунками та актами, які надсилалися до відповідача.

Однак, не дивлячись на те, що фактично послуги надані, що не спростовано відповідачем, вказані акти не підписані та кошти не сплачені у повному розмірі з посиланням на відсутність фінансування. Як зазначає позивач, відповідачем лише було відшкодовано збитки за пільгове перевезення у розмірі 148 000 грн., а відтак залишається невідшкодованою сума у розмірі 437 464,72 грн.

Між тим, як зазначає позивач, обов’язок щодо відшкодування цих коштів покладений на відповідача вищезгаданим адміністративним договором та низкою нормативно-правових актів.

При цьому, як додає позивач, відповідач, не реєструє зобов’язання у фінансовому органі РДА, не інформує про ці зобов’язання перед позивачем.

Враховуючи наведене, позивач просить задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав та зазначив, що в Управління відсутня заборгованість у розмірі, що заявлена позивачем, оскільки Управлінням, відповідно до умов договору (п.2.5.1.) про пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом загального користування та про відшкодування витрат за надані послуги від 01.01.2014 № 20 (з урахуванням додаткової угоди до нього) протягом 2014 року всю суму кошторисних призначень у розмірі 630 000 грн. було зареєстровано в органах казначейства та станом на 05.03.2015 року дана заборгованість за минулий рік відсутня. Також, відповідач зазначає про неналежне оформлення направлених йому позивачем розрахунків за формою № 2-пільга, у зв’язку з чим просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України та за згодою сторін судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

03 січня 2014 року між Управлінням соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації (Платник) та Державним територіально-галузевим об’єднанням «Південно-Західна залізниця» (Перевізник) укладено договір № 20 про пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом загального користування та про відшкодування витрат за надані послуги (далі – Договір).

Договір регламентує взаємовідносини сторін щодо пільгового перевезення залізничним транспортом пільгових категорій громадян, та порядок відшкодування коштів за їх перевезення у 2014 році.

Як зазначено у п. 2.2. Договору, Перевізник зобов’язується здійснювати щоденне перевезення пільгової категорії громадян згідно із Законами України: «Про Державний бюджет України на 2014 рік»; «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; «Про основні засади соціального захисту ветеранів та інших громадян похилого віку в Україні»; «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист»; «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»; «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до норм і тарифів.

Відповідно до п. 2.3 Договору Перевізник зобов’язаний щомісячно до 05 числа наступного за звітним періодом надавати облікові форми, розрахунки сум фактично перевезених пільговиків за формою № 2-пільга, в яких відображено надання пільг за місяць та акти звіряння розрахунків за формою № 3-пільга.

Перевізник несе відповідальність за достовірність даних (за норми надання пільг та суми нарахування) в поданих до платника документах.

Відшкодування проводиться згідно законодавства «Про Державний бюджет на поточний рік» за рахунок субвенцій з державного бюджету на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян згідно кошторисних призначень на 2014 рік.

П/п 2.5.2 Договору визначено, що Платник зобов’язаний приймати акту звірки та розрахунки від Перевізника і підписувати їх.

Платник здійснює розрахунок з постачальником послуг (перевізником) на підставі отриманих від нього щомісячних звітів щодо наданих послуг та на підставі акту звіряння розрахунків за надані послуги (п. 3.2).

Термін дії Договору – з 03.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

Із змісту, суті та призначення Договору вбачається, що він належить до категорії адміністративних договорів.

Між тим, до матеріалів справи за спірний період надано копії згаданих у Договорі актів звіряння розрахунків, розрахунків витрат, облікових форм про недоотримані кошти за перевезення, рахунків-фактур на оплату вказаних послуг

Слід додати, що акти звіряння розрахунків, не підписані відповідачем.

У той же час, вказані вище документи направленні відповідачу із супровідними листами, копії яких залучені до матеріалів справи. Отримання цих документів не спростовано та визнається відповідачем.

Як зазначається позивачем у позові та вбачається із наявних у справі первинних документів, загалом вартість наданих послуг складає 585 464,72 грн., а сума відшкодованих відповідачем збитків складає 148 000 грн., а відтак залишається невідшкодованою сума у розмірі 437 464,72 грн., що і складає суму, заявлену у позові. Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів на спростування вартості послуг. Більш того, наявність спірної суми невідшкодованої заборгованості у розмірі 437 464,72 грн. вбачається також із самостійно сформованого відповідачем акту звіряння розрахунків, копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи разом із супровідним листом № 1269/02 від 14.04.2015.

Вирішуючи у взаємозв’язку з наведеним спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, частиною 5 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Згідно зі ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В контексті наведеного слід додати, що відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 4.03.2002 року (далі - Порядок № 256), фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з п. 3 Порядку № 256 головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з п. 5 Порядком № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг.

Відповідно до п. 6 Порядку № 256 у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів АРК, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби Автономної Республіки Крим, областях, міст Києві та Севастополі.

Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів реєстрації додаткових зобов’язань, надсилання Управлінням фінансовому органу райдержадміністрації уточненої інформації у зв'язку із виникненням зобов'язань про фактично нараховані у поточному місяці суми та щодо необхідності компенсування пільг, наданих Залізницею відповідним категоріям громадян. Більш того, наведені обставини щодо не реєстрації додаткових зобов’язань визнаються самим відповідачем у запереченнях на позов (а.с. 52).

Отже, Управління не виконало вимоги п. 6 Порядку № 256, не зареєструвало додаткові зобов'язання, чим порушило вимоги вищезгаданих нормативних актів, у зв’язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Наведені висновки щодо застосування норм права узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 16.10.2014 р. (К/800/7912/13).

У взаємозв’язку з наведеним слід додати, що згідно з положеннями пунктів 9, 10, 11 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009 року на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком.

Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п'ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Слід додати, що вищезгаданий Договір, як вже зазначалося вище, за своєю правовою природою є адміністративним договором.

За відсутності врегулювання у чинному законодавстві особливостей укладення та виконання адміністративних договорів, до правовідносин сторін за адміністративним договором підлягають до застосування загальні положення ЦК України та ГК України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, на підставі якої виникають зобов'язальні правовідносини відповідної правової природи. Права та обов'язки сторін, обумовлені договором, складають його зміст і повинні дотримуватись сторонами.

За вказаним вище Договором на відповідача покладено обов'язок відшкодувати позивачу вартість перевезення по пільговим тарифам відповідних категорій громадян.

Невиконання відповідачем зобов'язань за договором про розрахунки за надані послуги по перевезенню було зумовлено відсутністю відповідного асигнування в необхідному розмірі.

Внаслідок цього позивач поніс витрати на пільгове перевезення, які не були йому відшкодовані всупереч умовам вказаного договору.

Між тим, сторони Договору зв’язані умовами його виконання, а право сторони на отримання виконання згідно договору підлягає захисту судом.

Відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою відповідно до вищевказаних Законів України, на що звертає свою увагу Верховний Суд України у постанові від 13 жовтня 2009 року № 09/209 (справа за позовом ДТГО "Південно-Західна залізниця" до Міністерства освіти та науки України про стягнення заборгованості за пільгові перевезення), зазначивши при цьому, що будь-який договір незалежно від його правової природи повинен виконуватись.

В контексті наведеного та виходячи із змісту/умов Договору вбачається, що перевізник має перевозити всіх пільговиків, які до нього звернулися, та не має підстав для відмови у перевезенні пільговиків.

При цьому, у договорі відсутні умови про обмеження загальної вартості послуг, які надаються перевізником пільговим категоріям громадян, як і відсутні докази подальшого повідомлення відповідачем перевізника про обмеження обсягу послуг, їх вартості та припинення у зв’язку з цим здійснення пільгових перевезень.

Що ж до доводів відповідача про неналежне оформлення направлених йому розрахунків у зв’язку із не зазначенням у них деталізації наданих послуг по кожному пільговику, суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не заявлено конкретних та документально підтверджених обставин завищення позивачем вартості послуг, зазначених у наданих позивачем первинних документах, які б, відповідно, впливали на суму зобов’язань відповідача перед позивачем. Біль того, як вже зазначалося вище, вартість наданих позивачем послуг вбачається також із самостійно сформованого відповідачем акту звіряння розрахунків, тобто не заперечується відповідачем. Під час розгляду справи не надано доказів того, що позивач відмовляв відповідачу у ознайомленні із первинною документацією з метою деталізації обсягів та вартості наданих послуг.

Таким чином, позивачем надавалися відповідачу необхідний, нормативно-визначений обсяг документів, який не передбачав деталізацію послуг по кожній окремій особі, яка скористалася пільговим проїздом, у той же час відповідачем в поряду виконання обов’язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, не спростовано відомостей, наведених у первинних документах позивача щодо вартості наданих послуг. З урахуванням наведеного суд вбачає безпідставною заявлену відповідачем у запереченнях на позов вимогу про надання позивачем деталізації наданих послуг по кожному пільговику, оскільки наведене не передбачено вищезгаданими нормативними актами, а відповідач не позбавлений в межах виконання договірних зобов’язань контролювати хід надання послуг пільговим категоріям громадян.

Між тим, вбачається, що відповідач ухилився від виконання зобов’язань, прийнятих за адміністративним договором. Доказів реєстрації додаткових зобов’язань також не надано.

Враховуючи наведене у сукупності, беручи до уваги вчинення позивачем в рамках вказаних вище нормативних актів та умов Договору всіх залежних від нього дій щодо документального оформлення факту надання послуг, а також враховуючи бездіяльність відповідача щодо виконання умов Договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і в частині стягнення заборгованості.

При цьому, щодо доводів відповідача про проведення ним оплат в рахунок погашення спірної заборгованості та наданих до суду в контексті цього платіжних доручень (а.с. 99-100), суд зазначає, що отримувачем за вказаними платіжними дорученнями є СП «Енергозбут», тобто інша особа ніж позивач, а відтак вказані платіжні документи не є підтвердженням здійснення відповідачем на користь позивача оплати витрат на перевезення залізницею пасажирів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, враховуючи вищенаведене у сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність з боку відповідача правомірності бездіяльності та невиконання умов Договору, а відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації в частині невиконання вимог п. 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, а саме: не реєстрації за період з 01.01.2014 р. по 01.07.2014 р. своїх зобов’язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремих громадян по ст. Бородянка за вказаний період та не надсилань інформації про свої зобов’язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Бородянської районної державної адміністрації;

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін