Справа № 820/1890/15
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 квітня 2015 р. № 820/1890/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання -Абоян І.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 29.12.14 р. щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його скасувати; зобов'язати Головне управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області видати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідку на постійне проживання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішення відповідача у вигляді висновку прийнято з порушенням чинного законодавства. Позивач вважає, висновок незаконним та необґрунтованим, а дії відповідача при винесенні оскаржуваного висновку такими, що не відповідають чинному законодавству, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання, не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, заперечень чи клопотань до суду не надавав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибула в Україну в 1986 році з метою працевлаштування.

04.07.2003 року позивачці було оформлено і видано посвідку на постійне проживання в Україні серії ХР НОМЕР_1.

03.09.2004 року на підставі висновку ВГІРФО УМВС України в Харківській області позивачці було видано посвідку на постійне місце проживання серії ХР НОМЕР_2.

04.03.2014 року позивач, ОСОБА_2, звернулася з заявою від 04.03.2014 року до ГУ МВС України в Харківській області щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку. Проте обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні не був здійснений.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2014 року по справі №820/10172/14, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про визнання дій протиправними адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково, зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії ХР № 11363 громадянці СР В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

08.09.2014р. на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду №820/10172/14 від 11.06.2014 року громадянку СРВ ОСОБА_2, була документована посвідкою на постійне проживання серії ІН НОМЕР_3, у зв'язку із досягненням 45-річного віку, на підставі раніше виданої посвідки на постійне проживання серії ХР НОМЕР_2 від 03.09.2004 р.

Однак 29.12.2014 року висновком Головного спеціаліста ГУДМС України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, громадянка СРВ ОСОБА_2 визнана такою, що немає дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання серії ХР НОМЕР_1 від 04.07.2003 року та видані на її підставі у подальшому посвідки на постійне проживання серії ХР НОМЕР_2 від 03.09.2004 року та серії ІН НОМЕР_3 від 08.09.2014р. визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню, анульовано відмітку про наявність дозволу на постійне проживання в Україні у паспортному документі громадянки СРВ ОСОБА_2.

Підставою для винесення висновку слугував той факт, що відповідно до абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення та прийнятій в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишились проживати в Україні і звернулись протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Тобто, з відповідною заявою позивачу необхідно було звернутися до 07.02.2002 року, оскільки з 08.02.2002 року, після спливу шестимісячного терміну, абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" втратив чинність.

Таким чином, на момент звернення, а саме 25.06.2003 року положеннями законодавства України не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання без надання дозволу на імміграцію відповідно до абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію". У зв'язку із цим оформлена громадянці СРВ ОСОБА_2 посвідка серії ХР НОМЕР_4 від 04.07.2003 та видані на її підставі у подальшому посвідки на постійне проживання серії ХР НОМЕР_2 від 03.09.2004 року та серії №ІН НОМЕР_3 від 08.09.2014 року підлягають визнанню недійсними та вилученню.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих Положень Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Суд звертає увагу на те, що при наданні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні відділ УГІРФО ГУМВС України в Харківській області проводив перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не виявив та надав позивачу посвідку на постійне проживання в Україні серії ХР НОМЕР_1 від 04.07.2003 року.

Поряд із цим, суд зауважує, що ані Законом України "Про імміграцію", ані постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року не передбачено підстави, на яку посилається у своєму висновку відповідач, яка б слугувала причиною для скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що відповідачем не наведено жодних правових підстав, якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянці СРВ ОСОБА_2.

Суд також зазначає, що відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд зазначає, що спірний висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 29.12.14 року щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 порушує права та законні інтереси останньої, гарантовані їй чинним законодавством. Таким чином, відповідачем не було доведено правомірності його дій та прийнятого рішення (висновку).

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними висновку відповідача, суд зазначає наступне.

Вимоги про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень є однорідними позовними вимогами та передбачають один і той самий спосіб захисту прав позивача. Суд звертає увагу на те, що поняття скасування рішення передбачає, тим самим, визнання його протиправним. Отже щодо позовних вимог про визнання протиправними спірного висновку відповідача, слід відмовити, оскільки дана позовна вимога є тотожною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з підстав викладених вище.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Скасувати висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні від 29.12.14 р. щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

3. Зобов'язати Головне управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області видати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідку на постійне проживання.

4. В іншій частині позовних вимог позов залишити без задоволення.

5. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

6. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 20.04.2015 року.

Суддя Рубан В.В.