Справа № 2а-9740/10/0670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року м. Київ К/9991/8951/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргуЛугинської міжрайонної державної податкової інспекції

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04.04.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2011

у справі № 2а-9740/10/0670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафторесурс»

до Лугинської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.04.2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2011, позов задоволено. Визнано недійсними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 26.11.2010 №/1, яким визначено податкове зобов?язання з податку на прибуток у розмірі 44735,00 грн., у т.ч. за основним платежем 32239,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 12496 грн. та №/1, яким визначено податкове зобов?язання з податку на додану вартість в розмірі 38317,00 грн., у т.ч. за основним платежем 25774,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 12543,00 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 30.06.2010, за результатами якої складено акт від 20 жовтня 2010 року за № 13/23-01/31816675.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 статті 7, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 32239 грн., а також п.4.1 статті 4, пп. 7.2.1, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 25774 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 29 жовтня 2010 року за № /0 відповідно до якого визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 44735 грн. та № /0 згідно якого визначене податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 38317 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, за результатами якого скарга платника залишена без задоволення, прийняті податкові повідомлення-рішення від 26 листопада 2010 року №/1, яким у визначене податкове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 44735 грн. (за основним платежем 32239 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 12496 грн.), та № /1, яким товариству визначене податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 38317 грн. (за основним платежем - 25774 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 12543 грн.).

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права на які посилається відповідач в касаційній скарзі та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для вирішення справи, та надали їм правову оцінку.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем пп.7.4.1 п.7.4. ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого занижено валові доходи шляхом реалізації палива пов'язаним особам: ТОВ «Промбудспортіндустрія», МП «Азалія», ВАТ «Олевська СПМК-10» за цінами нижчими ніж звичайні, в результаті чого занижено валові доходи за період з 01.01.2009 по 30.06.2010 у сумі 58360 грн.

Пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» №N 334/94-ВР від 28.12.1994 передбачено, що доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Відповідно до пп. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 цього Закону витрати, понесені платником податку у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у пов'язаної особи визначаються виходячи із договірних цін, але не більших за звичайні ціни, що діяли на дату такого придбання.

Згідно з пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо цим пунктом не встановлено інше. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Підпунктом 1.20.2 цієї статті встановлено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

У разі коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, відповідно до пп.1.20.6 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», звичайною ціною вважається ціна договору.

Пп.1.20.8 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, зокрема, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на податковий орган.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при аналізі операцій відповідача щодо реалізації бензину ТОВ «Промбудспортіндустрія», МП «Азалія», ВАТ «Олевська СПМК-10» податковим органом не враховані всі обставини щодо інших ідентичних операцій з реалізації бензину непов'язаним особам у тому ж періоді. Зокрема, з аналізу операцій відповідача щодо реалізації бензину ТОВ «Промбудспортіндустрія», МП «Азалія», ВАТ «Олевська СПМК-10» та іншим непов'язаним особам випливає, що ціна реалізації бензину пов'язана з кількістю відпущеної партії товару, однак, відповідачем не враховано ті обставини, що непов'язані особи придбавали бензин у відповідача за роздрібною ціною, через АЗС, що потребує додаткових витрат, які включались до вартості реалізованого товару.

Крім того, акт перевірки не містить аналізу договірних умов відповідача із пов'язаними та непов'язаними особами.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п.5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого завищено валові витрати на суму 70772 грн. за рахунок включення до валових витрат вартості послуг оренди автомобіля ГАЗ 52-01 МЗ 36-07, отриманих від ТОВ «Промбудспортіндустрія» за договорами найму (оренди) транспортних засобів від 30.12.2007 та 04.01.2010, то судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про їх безпідставність.

За змістом договорів оренди, автомобіль орендувався позивачем для здійснення викачки, закачки, перекачки пального та внутрішнього переміщення ПММ. Власних спецзасобів товариство не має, тому вказані операції здійснювало за допомогою орендованого бензовоза. При цьому за межі підприємства орендований автомобіль не виїжджав та за його допомогою не переміщались ПММ за межі підприємства. Наявні первинні документи - податкові та видаткові накладні, акти здачі-приймання робіт, подорожні листи дають можливість ідентифікувати господарську операцію, її зміст та обсяг, відповідальних за її здійснення та відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відсутність дозволів на перевезення небезпечних вантажів вказаним транспортним засобом, не спростовує факту використання орендованого автомобіля в господарській діяльності підприємства, доказів зворотнього відповідачем всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України не надано.

За підтвердження використання орендованого автомобіля в господарській діяльності позивача та правомірності формування валових витрат за цими операціями, наявність податкових накладних, виданих ТОВ «Промбудспортіндустрія», з дотриманням вимог пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», давало позивачу право на формування податкового кредиту за березень 2009 року на суму - 2833 грн., за жовтень 2009 року на суму -7321 грн. та за квітень 2010 року на суму - 4000 грн., у зв?язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 26 листопада 2010 року № /1.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не можуть бути підставою для їх скасування з наведених в ній мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Лугинської міжрайонної державної податкової інспекції відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04.04.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун