Справа № 823/526/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/526/14 Головуючий у 1-й інстанції: Мищенко В.В. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

11 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість зі сплати страхових внесків в сумі 2 456,64 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець Звенигородською районною державною адміністрацією Черкаської області 11.05.1999 року за № 3542. Дана обставина підтверджується наявною в справі копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

31.12.2013р. управлінням Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області проведено позапланову перевірку нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та достовірності формування та подання відомостей про застрахованих осіб, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за період з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2

Дана перевірка була проведена на підставі направлення від 30.12.2013р. № 89 по причині винесення рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

За результатами перевірки відповідачем складено акт, в якому зафіксовано порушення відповідачем вимог п. 1 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, в результаті чого занижено страхові внески в сумі 141,54 грн. за червень 2007 року та 155, 02 грн. за грудень 2007 року. З цих підстав відповідачу було донараховано: суму виплат, на які нараховуються внески 880 грн.; страхових внесків (33,2%)- 292,16 грн.; страхових внесків (0,5%) - 4,40 грн. Перевіркою достовірності формування та подання відомостей про застраховану особу встановлено порушення відповідачем вимог пп. 4 п. 2 ст. 17 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, що діяла до 01.01.2011 року) та пункту 8 Порядку за періоди до 1 січня 2010 року відповідно до постанови правління ПФУ від 10.06.2004р. № 7-6 «Про порядок формування та подання органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовується в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування».

На підставі висновків даної перевірки позивачем 31.12.2013 року було сформовано вимогу про сплату боргу за № Ф-507У на суму 296, 56 грн.(а.с. 20) та винесені рішення від 31.12.2013р. про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески № 821, яким застосовано до ФОП ОСОБА_2 фінансові санкції в сумі 880 грн.(а.с. 21); № 822 про застосування фінансових санкцій в сумі 1110, 08 грн. (а.с. 22). та № 823 про застосування фінансових санкцій в сумі 170 грн. Вказана вимога та рішення вручені відповідачу 10.01.2014р. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 24).

Як вбачається з акту перевірки та доданих до справи доказів, у червні 2007 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано у Звенигородському РЦЗ трудовий договір за № 1939 (а.с. 11), який розірвано 30.06.2007 року за згодою сторін. До Звенигородського районного центру зайнятості було подано звіт, де відображено нарахований фонд оплати праці за червень 2007 року по найманій особі в сумі 420,00 грн. До управління ПФУ в Звенигородському районі ФОП ОСОБА_2 звіт за найманих осіб не подавав.

У грудні 2007 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 зареєстровано у Звенигородському районному центрі зайнятості трудовий договір від 03.12.2007 року № 2104 з ОСОБА_4, який розірвано 31.12.2007 року за згодою сторін. (а.с. 12). Також до Звенигородського районного центру зайнятості було здано звіт, в якому відображено нарахований фонд оплати праці за грудень 2007 року по найманій особі в 460,00 грн. До управління ПФУ в Звенигородському районі звіт за 2007 рік по найманих особах відповідачем не подавався.

Заперечуючи проти вимог даного позову відповідач зауважив на тому, що на момент виникнення спірних правовідносин він знаходився на спрощеній системі оподаткування, а тому зіслався на Указ Президента України № 746/99 від 28.06.99р., де передбачено, що суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов'язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів, пов'язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Пунктом 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено застосування виконавчими органами ПФУ до страховиків за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів ПФУ фінансових санкцій, а саме накладення штрафу у встановленому розмірі.

Пунктом 4 встановлено, що до страхувальників застосовуються фінансові санкції за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" наведені вище норми матеріального права були виключені.

У той же час, згідно з абзацом п'ятим пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сплачувалися страхові внески за найманих працівників за червень 2007 року - в сумі 2,10 грн. та грудень 2007 року сумі 2,30 грн. (таблиця 3.3. акту перевірки).

Відповідно до статті 92 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", у 2007 році розмір збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, визначений в абзацах другому, четвертому стосовно об'єкта оподаткування для інших працівників підприємств, установ і організацій, які використовують працю найманих працівників із числа осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації і бортоператорів які виконують спеціальні роботи в польотах, абзаці п'ятому стосовно об'єкта оподаткування для інших працівників підприємств, установ і організацій, де працюють інваліди, пункту 1, пунктах 2 і 3 статті 4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", становить 33,2 відсотка.

Положенням статті 113 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" установлено, що у 2007 році ставка збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для платників - фізичних осіб, які працюють на умовах трудового договору та фізичні особи, які виконують роботи (послуги) згідно з цивільно-правовими договорами, в тому числі для членів творчих спілок, творчих працівників, які є членами творчих спілок (крім платників, визначених абзацом четвертим пункту 4 та пункту 5 статті 4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування"), встановлюється в таких розмірах: 0,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного пунктом 3 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, із заробітної плати або з частини заробітної плати, що не перевищує розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", прожитковий мінімум на 2007 рік установлено у наступному розмірі: з 1 січня - 525 грн., з 1 квітня - 535 грн., 1 грудня - 548 гривень.

За осіб, зазначених у пунктах 8,13,і 14 статті 11 цього Закону № 1058-ІV, страхові внески до солідарної системи сплачуються з коштів відповідних бюджетів у розмірах 30 відсотків мінімального страхового внеску, розрахованого із застосуванням ставки 33,2 відсотка.

Мінімальний страховий внесок у 2007 році розраховується, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленою статтею 76 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", а саме: з 1 січня 2007 року - 400 гривень на місяць, з 1 квітня - 420 гривень, з 1 липня - 440 гривень та з 1 жовтня - 460 гривень.

На підставі вищевикладених норм чинного законодавства позивачем було сформовано вимогу про сплату недоїмки № Ф-507 від 31.12.2013р. на суму 296,56 грн. та винесено рішення про застосування фінансових санкцій № 821 від 31.12.13 на суму 880,00 грн., № 823 від 31.12.2013р. на суму 170,00 грн. та № 822 від 31.12.2013р. на суму 1 110,08 грн., згідно яких відповідач зобов'язувався сплатити страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на загальну суму 2456 грн. 64 коп.

Водночас, як було вірно зазначено судом першої інстанції, доказів оскарження відповідачем вимоги про сплату недоїмки та рішень про застосування фінансових санкцій матеріали даної справи не містять, а відтак сума заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є узгодженою.

Що стосується тверджень відповідача про безпідставність виникнення заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у зв'язку з перебуванням відповідача на спрощеній системі оподаткування та сплату ним єдиного податку, колегія суддів зважає на наступне.

Статтею 18 Закону № 1058-IV встановлено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом, вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлено Законом № 400/97-ВР, яким, як і Законом № 1058-IV, не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати цього збору для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Таким чином, страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не встановлені пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати. Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування осіб, які працюють у суб'єктів підприємницької діяльності - платників єдиного податку, не залежить від статусу платника податку.

Згідно з пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить йому. Положення статті 6 Указу № 727/98 про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечить, а отже, застосуванню не підлягає.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 7 травня 2012 року (справа № 21-300а11), від 21 жовтня 2008 року (справа № 61-961во08) та від 05 грудня 2013 року (справа № 21-427а13).

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.