Справа № 803/418/15-а
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року Справа № 803/418/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання Брудовській Н. В.,

за участю представників прокуратури Тарасюк Т. В., Власюк М. С.,

представників відповідача Веремчук Л. В., Марчук В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Прокурора Маневицького району Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Управління агропромислового розвитку Маневицької районної державної адміністрації Волинської області до Маневицької районної ради Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Селянське (фермерське) господарство «Росохи», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Надія», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Мрія», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Зоря», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Годомичі» про визнання нечинним пункт 1 рішення,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Маневицького району Волинської області (далі - прокурор) звернувся з позовом до Маневицької районної ради Волинської області (далі - Маневицька районна рада, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Управління агропромислового розвитку Маневицької районної державної адміністрації Волинської області (далі - Управління агропромислового розвитку Маневицької райдержадміністрації), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Селянське (фермерське) господарство «Росохи» (далі - СФГ «Росохи»), Сільськогосподарський виробничий кооператив «Надія» (далі - СВК «Надія»), Сільськогосподарський виробничий кооператив «Мрія» (далі - СВК «Мрія»), Сільськогосподарський виробничий кооператив «Зоря» (далі - СВК «Зоря»), Сільськогосподарський виробничий кооператив «Годомичі» (далі - СВК «Годомичі») про визнання нечинним пункт 1 рішення від 25.12.2014 року № 44/3 «Про надання дозволу сільськогосподарським виробничим кооперативам та фермерському господарству району на неповернення коштів до районного бюджету, виділених рішеннями районної ради від 08.04.2014 року № 36/11 на виконання Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки, затвердженої рішенням районної ради від 30.12.2010 року № 4/5, та відтермінування повернення коштів до районного бюджету», яким дозволено не повертати до районного бюджету кошти на загальну суму 150 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пунктом 1 оскаржуваного рішення Маневицькою районною радою дозволено не повертати до районного бюджету кошти, виділені рішенням районної ради від 08.04.2014 року № 36/11 на реалізацію Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки, затвердженої рішенням районної ради від 30.12.2010 року № 4/5, для посіву ярих зернових культур урожаю 2014 року СВК «Мрія», СВК «Годомичі», СВК «Зоря», СВК «Надія», СФГ «Росохи» в загальному розмірі 100 000 грн., а також кошти виділені СВК «Годомичі» рішенням районної ради від 10.06.2010 року № 31/4 на реалізацію Програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2006-2010 року, затвердженої рішенням районної ради від 23.12.2005 року № 24/7, згідно укладеного договору із Управлінням агропромислового розвитку райдержадміністрації від 14.06.2010 року на суму 50 000 грн. Прокурор вважає оскаржуваний пункт рішення протиправним, таким, що прийнятий з порушенням вимог пункту 14 статті 17 Бюджетного кодексу України, оскільки списання заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (територіальною громадою міста) за позиками, залученими державою (територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, кредитами з бюджету є неможливим або недоцільним. Крім того, зазначив, що до повноважень районної ради не входить прийняття рішень про списання безпроцентної позички та фінансової підтримки окремих суб'єктів підприємницької діяльності, з огляду на що просить визнати нечинним даний пункт рішення.

У судовому засіданні представники прокуратури позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити повністю.

У письмових запереченнях відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що рішення від 25.12.2014 року № 44/3 Маневицької районної ради прийняте відповідно до вимог Бюджетного кодексу України, оскільки на виконання Програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2006 - 2010 роки та Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки з районного бюджету були виділені кошти, які зараховані по КФК 160903 КЕКВ 2282 з особового рахунку Управління агропромислового розвитку Маневицької райдержадміністрації на реєстраційні рахунки сільськогосподарських підприємств на підставі розподілу про виділення бюджетних асигнувань, тобто районна рада діяла як учасник правовідносин, що регулюються бюджетним законодавством України, а не цивільним законодавством, у зв'язку з чим просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представники відповідача позовних вимог не визнали з підстав, наведених у письмових запереченнях, просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2005 року Маневицька районна рада рішенням № 24/7 затвердила Програму розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2006 - 2010 роки.

Відповідно до рішення Маневицької районної ради від 10.06.2010 року № 31/4 «Про внесення змін до рішення районної ради від 14.05.2010 року № 30/4 «Про районний бюджет на 2010 рік» затверджено перелік державних та регіональних програм районного бюджету на 2010 рік (додаток № 7), згідно якого із загального фонду виділено кошти у розмірі 52 000 грн. на реалізацію Програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2006-2010 роки, розпорядником яких є Управління агропромислового розвитку Маневицької райдержадміністрації.

14.06.2010 року між СВК «Годомичі» (позичальник) та Управлінням агропромислового розвитку Маневицької райдержадміністрації (позичкодавець) було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в розмірі 50 000 грн., а позичальник зобов'язався повернути цю суму грошових коштів в порядку та на умовах, визначених цим договором. Строк надання позики становив 3 роки.

Рішенням Маневицької районної ради від 30.12.2010 року № 4/5 затверджено Комплексну програму розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки.

17.03.2011 року рішенням Маневицької районної ради № 5/19 затверджено Порядок надання та використання коштів районного бюджету на реалізацію Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки. Рішенням від 14.07.2011 року № 7/13 затверджено Доповнення Порядку надання та використання коштів районного бюджету на реалізацію Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки.

Згідно рішення Маневицької районної ради від 08.04.2014 року № 36/11 «Про внесення змін до рішення районної ради від 11.02.2014 року № 34/2 «Про районний бюджет на 2014 рік» затверджено перелік програм, які фінансуватимуться за рахунок коштів районного бюджету у 2014 році (додаток № 8), відповідно до якого на реалізацію заходів Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки із загального фонду виділено кошти на виробництво зерна ярих зернових культур у розмірі 100 000 грн., розпорядником яких було Управління агропромислового розвитку Маневицької райдержадміністрації.

29.04.2014 року Управління агропромислового розвитку Маневицької райдержадміністрації (позичкодавець) уклало договори позики з СВК «Мрія», з СВК «Годомичі», з СВК «Зоря», з СФГ «Росохи», з СВК «Надія» (позичальники), відповідно до умов яких позикодавець передав у власність позичальників грошові кошти, зокрема, СВК «Мрія» у розмірі 21 290 грн., СВК «Годомичі» у розмірі 27 780 грн., СВК «Зоря» у розмірі 27 780 грн., СФГ «Росохи» у розмірі 9 260 грн., СВК «Надія» у розмірі 13 890 грн. (загальний розмір позики - 100 000 грн.), а позичальники зобов'язалися повернути цю суму грошових коштів в порядку та на умовах, визначених цим договором. Строк надання позики становить 7 місяців.

Судом встановлено, що 25.12.2014 року Маневицькою районною радою прийнято рішення № 44/3 «Про надання дозволу сільськогосподарським виробничим кооперативам та фермерському господарству району на неповернення коштів до районного бюджету, виділених рішеннями районної ради від 08.04.2014 року № 36/11 на виконання Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки, затвердженої рішенням районної ради від 30.12.2010 року № 4/5, та відтермінування повернення коштів до районного бюджету».

Згідно пункту 1.1. рішення від 25.12.2014 року дозволено не повертати до районного бюджету кошти, виділені рішенням районної ради від 08.04.2014 року № 36/11 на реалізацію Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки, затвердженої рішенням районної ради від 30.12.2010 року № 4/5, для посіву ярих зернових культур урожаю 2014 року у розмірах: СВК «Мрія» - 21 290 грн., СВК «Годомичі» - 27 780 грн., СВК «Зоря» - 27 780 грн., СВК «Надія» - 13 890 грн., ФГ «Росохи» - 9 260 грн.

Пунктом 1.2 вищезазначеного рішення дозволено не повертати до районного бюджету кошти, виділені СВК «Годомичі» рішенням районної ради від 10.06.2010 року № 31/4 на реалізацію Програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2006-2010 року, затвердженої рішенням районної ради від 23.12.2005 року № 24/7, згідно укладеного договору із Управлінням агропромислового розвитку райдержадміністрації від 14.06.2010 року на суму 50 000 грн.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Згідно статті 146 Конституції України інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (частина 2 статті 2 Закону).

Отже, Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальна громада (органи місцевого самоврядування) має право самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Статтею 1 вищезазначеного Закону визначено, що районний бюджет - план утворення і використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення спільних інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст районного значення, виконання місцевих програм, здійснення бюджетного вирівнювання.

Відповідно до статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Складання і виконання районних і обласних бюджетів здійснюють відповідні державні адміністрації згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Пунктом 16 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях районної ради вирішуються питання, зокрема, затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідно району, цільових програм з інших питань, заслуховування звітів про їх виконання.

Згідно пункту 3 статті 7 Бюджетного кодексу України державний бюджет України та місцеві бюджети є самостійними. Держава коштами державного бюджету не несе відповідальності за бюджетні зобов'язання органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування. Органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування коштами відповідних місцевих бюджетів не несуть відповідальності за бюджетні зобов'язання одне одного, а також за бюджетні зобов'язання держави. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленням за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, правом Верховної Ради Автономної Республіки Крим та відповідних місцевих рад самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.

Таким чином, районні ради затверджують районні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. В даному випадку відповідачем було внесено зміни до рішень від 14.05.2010 року № 30/4 «Про районний бюджет на 2010 рік» та від 11.02.2014 року№ 34/2 «Про районний бюджет на 2014 рік», згідно яких із загального фонду виділено кошти у розмірі 52 000 грн. на реалізацію Програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2006 - 2010 роки та кошти у розмірі 100 000 грн. на реалізацію заходів Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки.

У договорах позики від 29.04.2014 року, укладених Управлінням агропромислового розвитку Маневицької райдержадміністрації (позичкодавець) з СВК «Мрія», з СВК «Годомичі», з СВК «Зоря», з СФГ «Росохи», з СВК «Надія» (позичальники), відсутнє будь-яке посилання на те, що кошти, передані на підставі цих договорів є коштами, виділеними Маневицькою районною радою на реалізацію заходів Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки. Відтак суд не приймає до уваги доводи прокуратури щодо порушення відповідачем норм Цивільного кодексу України при винесенні оскаржуваного рішення, оскільки цивільні правовідносини щодо виконання договорів позики виникли між сільськогосподарськими підприємствами та Управлінням агропромислового розвитку, а відповідач кошти вказаним суб'єктам виділив на підтримку їх діяльності у межах програм розвитку, а не як позику, що була надана на підставі договорів.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що згідно Бюджетного кодексу України списання заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (територіальною громадою міста) за позиками, залученими державою (територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, кредитами з бюджету є неможливим або недоцільним з огляду на наступне.

Стаття 17 Бюджетного кодексу України, на порушення вимог якої посилається прокурор, має назву «Державні та місцеві гарантії».

Відповідно до пункту 2 статті 17 Бюджетного кодексу України місцеві гарантії можуть надаватися за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної міської ради для забезпечення повного або часткового виконання боргових зобов'язань суб'єктів господарювання - резидентів України, що належать до комунального сектору економіки, розташовані на відповідній території та здійснюють на цій території реалізацію інвестиційних проектів, метою яких є розвиток комунальної інфраструктури або впровадження ресурсозберігаючих технологій.

Отже, основною ознакою місцевих гарантій є їх надання їх для забезпечення виконання боргових зобов'язань суб'єктів господарювання, що здійснюють на цій території реалізацію інвестиційних проектів, метою яких є розвиток комунальної інфраструктури або впровадження ресурсозберігаючих технологій.

Ні у позовній заяві, ні під час розгляду справи судом прокурором не було надано жодного доказу, який би свідчив про наявність у сільськогосподарських підприємств, яким було надано кошти на виконання програм розвитку АПК, ознак, визначених у пункті 2 статті 17 Бюджетного кодексу України.

Згідно з пунктом 3 статті 17 Бюджетного кодексу України державні (місцеві) гарантії надаються на умовах платності, строковості, а також забезпечення виконання зобов'язань у спосіб, передбачений законом. Правочин щодо надання державної (місцевої) гарантії оформляється в письмовій формі та має визначати: предмет гарантії; повні найменування та місцезнаходження суб'єкта господарювання і кредитора (у разі гарантування виконання зобов'язань за кредитним договором); обсяг кредиту (позики); обсяг гарантійних зобов'язань та порядок їх виконання; умови настання гарантійного випадку; строк дії гарантії. Обов'язковою умовою надання державної (місцевої) гарантії є укладення договору між Міністерством фінансів України (відповідним місцевим фінансовим органом), та суб'єктом господарювання про погашення заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за виконання гарантійних зобов'язань. Істотними умовами такого договору мають бути зобов'язання суб'єкта господарювання: внести плату за надання державної (місцевої) гарантії; надати майнове або інше забезпечення виконання зобов'язань за гарантією; відшкодувати витрати державного (місцевого) бюджету, пов'язані з виконанням гарантійних зобов'язань; сплатити пеню за прострочення відшкодування зазначених витрат. Пеня нараховується за кожний день прострочення сплати заборгованості у національній валюті з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день нарахування пені; надати гаранту права на договірне списання банком коштів з рахунків суб'єкта господарювання на користь гаранта.

В матеріалах справи відсутні докази про укладення таких договорів між Управлінням фінансів Маневицької районної державної адміністрації та сільськогосподарськими виробниками, яким було надано кошти в межах програм розвитку АПК.

Відповідно до пункту 14 статті 17 Бюджетного кодексу України забороняється списання заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, кредитами з бюджету, крім заборгованості суб'єктів господарювання, визнаних у встановленому порядку банкрутами, вимоги щодо погашення заборгованості яких не були задоволені у зв'язку з недостатністю їхніх активів і стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом, а також крім заборгованості, щодо стягнення якої судом прийнято рішення не на користь держави, яке набрало законної сили, та/або стягнення якої в судовому порядку є неможливим або недоцільним.

Судом встановлено, що грошові кошти в загальному розмірі 150 000 грн. були виділені з районного бюджету та зараховані по КФК 160903 КЕКВ 2281 з особового рахунку Управління агропромислового розвитку Маневицької райдержадміністрації на реєстраційні рахунки сільськогосподарських підприємств відповідно до Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки та Програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2006-2010 року, що підтверджується листом Управління державної казначейської служби України у Маневицькому районі Волинської області від 18.02.2015 року № 03-12/80, а також розподілами виділених бюджетних асигнувань від 06.05.2014 року № 2, від 07.05.2014 № 3, та розподілами від 23.06.2010 року № 6, від 20.07.2010 року № 10, від 06.08.2010 року № 19, наявними в матеріалах справи.

З досліджених в судовому засіданні договорів позики від 14.06.2010 року та від 29.04.2014 року не вбачається, що грошові кошти в загальному розмірі 150 000 грн., які були предметом позики, виділені сільськогосподарським підприємствам на реалізацію Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки та Програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2006-2010 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують прийняття Маневицькою районною радою рішень про надання суб'єктам господарювання позик (кредитів), залучених територіальною громадою міста або під державні (місцеві) гарантії.

Наведене свідчить про відсутність у діях відповідача порушень вимог статті 17 Бюджетного кодексу України, оскільки правовідносини, які склались між Маневицькою районною радою та сільськогосподарськими підприємствами, що отримали кошти у межах програм розвитку АПК, не підпадають під регулювання статті 17, яка встановлює правовий режим надання та повернення державних та місцевих гарантій.

Також судом враховано, що Управління фінансів Маневицької районної державної адміністрації у листі від 29.04.2015 року повідомило, що рішенням районної ради від 10.06.2010 року № 31/4 «Про внесення змін до рішення районної ради від 14.05.2010 № 30/4 «Про районний бюджет на 2010 рік» виділені кошти на «Програму розвитку основних галузей агропромислового розвитку району на період 2006 - 2010 роки», зокрема на розвиток тваринництва у сумі 50 000 грн. Джерелом покриття додаткових видатків згідно зазначеного рішення був вільний залишок коштів районного бюджету на початок бюджетного періоду, який утворився в сумі 1 937 923 грн., в тому числі від перевиконання районного бюджету за власними доходами за 2009 рік у сумі 629 368 грн. Рішенням районної ради від 04.04.2014 року № 36/11 «Про внесення змін до рішення районної ради від 11.02.2014 № 34/2 «Про районний бюджет на 2014 рік» виділені кошти на реалізацію заходів комплексної програми основних галузей агропромислового розвитку району на 2011 -2015 роки» у сумі 149731 грн., зокрема на виробництво зерна ярих зернових культур 100 000 грн. Джерелом покриття додаткових видатків згідно зазначеного рішення був вільний залишок коштів районного бюджету на початок бюджетного періоду, який утворився в сумі 3 874 223 грн.

Судом не приймаються до уваги доводи прокуратури про те, що оскаржуване рішення є незаконним, зокрема, і з тих підстав, що голова СВК «Годомичі» ОСОБА_7 є депутатом райради і приймав участь у голосуванні за прийняття оскаржуваного рішення і тому, з огляду на вимоги Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», має місце «конфлікт інтересів», оскільки представниками прокуратури не надано жодного доказу про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за вчинене корупційне порушення. Крім того, оскаржуване рішення було прийнято більшістю депутатів районної радою, яка є колегіальним органом і кількість депутатів якої складає 64 особи, а тому участь у голосуванні за дане рішення ОСОБА_7 жодним чином не могла вплинути на остаточний результат голосування радою.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Маневицька районна рада, приймаючи рішення від 25.12.2014 року № 44/3 «Про надання дозволу сільськогосподарським виробничим кооперативам та фермерському господарству району на неповернення коштів до районного бюджету, виділених рішеннями районної ради від 08.04.2014 року № 36/11 на виконання Комплексної програми розвитку основних галузей агропромислового комплексу району на 2011-2015 роки, затвердженої рішенням районної ради від 30.12.2010 року № 4/5, та відтермінування повернення коштів до районного бюджету», діяла на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Бюджетного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої складено 12 травня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий - суддя О. О. Андрусенко