Справа № 804/19323/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Луніна О.С.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпротехсервіс» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпротехсервіс» (далі - позивач, ТОВ «Дніпротехсервіс») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ у Жовтневому районі), в якому просить:
- визнати протиправними дії щодо встановлення визначених актом ДПІ у Жовтневому районі №7842/04-63-22-03/30852576 від 13.10.2014р. порушень ТОВ «Дніпротехсервіс» чинного законодавства;
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акту від 13.10.2014р. №7842/04-63-22-03/30852576, висновки в якому є помилковими, незаконними, безпідставними та зроблені в результаті неналежного аналізу перевіряючим договорів, податкових і бухгалтерських документів позивача. В результаті не витребування таких документів чи будь-яких пояснень від посадових осіб підприємства в ході перевірки, невірного тлумачення умов укладених договорів, неправильного застосування норм чинного законодавства України, висновки акту перевірки суперечать фактичним обставинам справи та змісту первинних документів, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та письмових поясненнях. У судове засідання 27.03.2015р. не з'явився, надав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні без його участі.
Представник відповідача у судове засідання 27.03.2015р. не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. У попередніх судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував, також надав письмові заперечення (т.2 а.с. 23), додаткові пояснення (т.2 а.с. 94), в яких зазначив, що податковий орган діяв у межах своїх повноважень, а оскаржуване рішення винесене у відповідності до вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За наявних підстав у відповідності до ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, 78.1.1, п. 78.1, п. 78.4 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України (далі-ПК України), відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Дніпротехсервіс.
Висновками перевірки відповідачем встановлено наступні порушення:
Встановлена відсутність об'єктів оподаткування податком на додану вартість при придбанні та продажу товарів (послуг), які підпадають під визначення ст.ст. 22, 185, 187, 198 ПК України.
3.В порушення п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України ТОВ «Дніпротехсервіс» сформував податковий кредит звітного періоду на підставі податкових накладних, які складені з порушенням встановленого законодавством України порядку та формою і не підтверджені первинними документами (видатковими та податковими накладними, актами, довідками, товарно-транспортними документами), в результаті чого завищено суму податкового кредиту на загальну суму 100 794 грн. та занижено податкових зобов'язань на загальну суму 1 600 грн. у податковій звітності з ПДВ за липень 2014р., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту та суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за липень 2014р. на 102 394 грн.
Відповідно до акту перевірки від 13.10.2014р. ТОВ «Дніпротехсервіс» у декларації з ПДВ за липень 2014р. включені податкові накладні в частині, що стосуються здійсненого придбання товару, що станом на 31.07.2014р. не реалізовувався, до податкового кредиту на загальну суму ПДВ 100 794 грн., а саме:
- по ПП «Мускун»за липень 2014р. до податкового кредиту включені податкові накладні на загальну суму ПДВ 46 454 грн.;
- по ТОВ «Екологічні ресурси України» за липень 2014р. до податкового кредиту включені податкові накладні на загальну суму ПДВ 54 340 грн.;
По ПАТ «ДМК» не донараховано податкові зобов'язання в сумі 1 600 грн. (не вірно складені податкові накладні).
Не погодившись з висновками акта перевірки від 13.10.2014 р. позивач подав відповідачу заперечення на нього, які були залишені податковим органом без задоволення (т.1 а.с. 56-67).
При розгляді позовної вимоги про визнання протиправними дій податкового органу щодо встановлення порушень ТОВ «Дніпротехсервіс» чинного законодавства, визначених у акті перевірки від 13.10.2014р. суд керувався наступним.
Відповідно до п. 78.8 ст. 78 ПК України порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Згідно із п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.
В силу п. 86.10 ст. 86 ПК України у акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника.
Згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки податкове повідомлення-рішення приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Аналізом вищенаведених норм права встановлено, що акт чи довідка податкового органу є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення індивідуальної дії. При цьому акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів. Викладені у ньому податковим органом факти та висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті чи довідці власні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов'язань та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, що приймаються на підставі такого акту тощо, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень. Оцінка акту, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо викладення у ньому висновків, а також щодо самих висновків, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.
Судом встановлено, що відповідач у акті перевірки вказав, що на порушення відповідних норм ПК України ТОВ «Дніпротехсервіс» завищено суму податкового кредиту на загальну суму 100 794 грн. та занижено податкових зобов'язань на загальну суму 1 600 грн. у податковій звітності з ПДВ за липень 2014р., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту та суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за липень 2014р. на 102 394 грн.
За результатами перевірки на підставі висновків, зазначених в акті перевірки, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення.
Таким чином, суд вважає, що дії працівників податкового органу із внесенням до акту перевірки від 13.10.2014р. певних висновків не породжують правових наслідків для платника податків, тобто не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків для платника податків, тобто не порушують права платника податків.
При цьому оцінку висновкам, зазначеним в акті перевірки, суд надасть при вирішенні спору щодо правомірності податкового повідомлення-рішення, яке було винесене на підставі вказаних висновків.
За таких обставин зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню.
Згідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, як зазначено в п. 198.1 ст. 198 ПК України, виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Суд зауважує, що процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. Встановлення факту здійснення господарської операції.
При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2.Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3.Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4.Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5.Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна правова позиція зазначена у інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №1112/11/13-10 від 20.07.2010р.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Приписами ст. 9 вказаного Закону України визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку. Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Дніпротехсервіс» (покупець) було укладено договори щодо придбання ним редукторів, а саме:
1.з ПП «Базіс-Опт» (постачальник) укладено договір поставки №28/04 від 28.04.2014р. за умовами якого постачальник передає у власність, а покупець приймає та оплачує товар - обладнання (редуктори) в асортименті, визначеному в додатках до договору. Поставка обладнання здійснюється силами та за рахунок покупця. (т.1 а.с. 195-202).
На виконання вказаного договору у перевіряємому періоді - липні 2014р. було складено 10.07.2014р. податкову та видаткову накладні, товарно-транспортну накладну на загальну суму 186 000 грн., в т.ч. ПДВ 31 000 грн. (т.1 а.с. 203-206).
Розрахунки здійснювались у безготівковій формі на суму 86 400 грн. в т.ч. ПДВ на суму 14 400 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 406 від 15.07.2014р. та банківською випискою.
Реалізацію товару здійснено на адресу ПАТ «ДМК».
2.з ПП «Муксун» (постачальник) укладено договір поставки №М-19/05 від 19.05.2014р. за умовами якого постачальник зобов'язується на свій ризик та своїми силами здійснити постачання обладнання (редуктори) в асортименті, визначеному в специфікаціях до договору. Транспортні послуги здійснюються за рахунок постачальника. Відвантаження продукції здійснюється силами та засобами постачальника. (т.1 а.с. 207-214).
На виконання вказаного договору у перевіряємому періоді - липні 2014р. було складено податкові та видаткові накладні на загальну суму 494 544 грн., в т.ч. ПДВ на суму 82 424 грн., а також транспортні накладні (т.1 а.с. 223-250, т.2 а.с. 1-4).
Розрахунки здійснювались у безготівковій формі на суму 70 000 грн. в т.ч. ПДВ на суму 11 666,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 21 від 06.08.2014р. та платіжними дорученнями щодо оплати після проведення перевірки на суму 438 960 грн., в т.ч. ПДВ на суму 73 160 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (т.2 а.с. 123-128).
Реалізацію товару здійснено на адресу ПАТ «МК «Азовсталь», ПАТ «ПГЗК», ПАТ «АМК».
Також з ПП «Мускун» (виконавець) було укладено договір про надання послуг №02-06 від 02.06.2014р., предметом якого є виконання від свого імені та за рахунок замовника (ТОВ «Дніпротехскервіс») перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом у міському, приміському й міжміському сполученні (т.2 а.с. 222).
На виконання вказаного договору у перевіряємому періоді - липні 2014р. було складено податкові накладні та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 960 грн., в т.ч. ПДВ на суму 160 грн., а також транспортні накладні (т.2 а.с. 5-16).
Розрахунки у перевіряємий період не здійснювались. Відповідно до платіжного доручення №535 від 12.01.2015р. було здійснено оплату у безготівковій формі на суму 6 040 грн. в т.ч. ПДВ на суму 1 006, 67 грн. (т.2 а.с. 127).
3. з ТОВ «Екологічні ресурси України» (постачальник) укладено договір поставки №18/07 від 18.07.2014р. за умовами якого постачальник зобов'язується передати покупцю у власність обладнання (редуктори) в асортименті, визначеному в специфікаціях до договору. Поставка товару здійснюється за рахунок покупця. (т.1 а.с. 177-182).
На виконання вказаного договору у перевіряємому періоді - липні 2014р. було складено податкові та видаткові накладні на загальну суму 846 000 грн., в т.ч. ПДВ на суму 141 000 грн., а також транспортні накладні (т.1 а.с. 183-194).
Розрахунки у перевіряємий період не здійснювались. Відповідно до платіжних доручень №456 від 12.09.2014р. та №27 від 23.09.2014р. було здійснено оплату у безготівковій формі на суму 237 450 грн. в т.ч. ПДВ на суму 39 575 грн.
Дослідивши надані первинні документи, суд зазначає, що в товарно-транспортних накладних по господарським відносинам з контрагентами-постачальниками не визначені фактичні адреси пунктів навантаження-розвантаження, а вказане лише місто Дніпропетровськ, не вказані адреси вантажовідправника та вантажоотримувача, час вибуття та прибуття не зазначено, відсутні підписи водія, тобто вони не містять всіх необхідних реквізитів.
Разом з тим згідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997 р. (зі змінами), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Правила оформлення документів на перевезення, передбачені п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні в редакції Наказу Міністерства інфраструктури N 983 від 05.12.2013 р., а саме: основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих правил. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.
Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача про невідповідність наданих товарно-транспортних накладних формі №1-ТН.
Крім того, як зазначено у акті перевірки від 13.10.2014р. ТОВ «Дніпротехсервіс» при проведенні перевірки були відсутні наступні первинні документи:
- по взаємовідносинах з ПП «Базіс-Опт» податкова накладна №3544 від 10.07.2014р. на придбання редуктора КЦ2-1300 на суму 186 000 грн. в т.ч. ПДВ на суму 31 000 грн. (в декларації за липень 2014р. не декларувалась);
- по взаємовідносинах з ПП «Муксун» податкова накладна №3398 від 03.06.2014р. на суму 11 400 грн. в т.ч. ПДВ 1 900 грн. та видаткова накладна до неї, видаткова накладна до податкової накладної №3508 від 06.06.2014р. на суму 56 244 грн. в т.ч. ПДВ на суму 9 374 грн. У липні 2014 р. по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» придбання даного товару не відображалось. Транспортні документи на перевезення товару по податковим накладним №3398 від 03.06.2014р. та №3508 від 06.06.2014р. відсутні. На рахунку 201 «Сировина та матеріали» товар (редуктор ВК-475, редуктор Ц2У-160, редуктор ВК-550) у липні 2014р. не оприбутковувався та не списувався.
Також відсутні податкові накладні по актам №4448 від 10.07.2014р., №5061 від 28.07.2014р., №5128 від 29.07.2014р. та №5142 від 31.07.2014р. про надання транспортно-експедиційних послуг.
- по взаємовідносинах з ТОВ «Екологічні ресурси України» податкові накладні №652 від 29.07.2014р. на суму 349 800 грн. в т.ч. ПДВ на суму 58 300 грн. та №719 від 31.07.2014р. на суму 146 400 грн. в т.ч ПДВ на суму 24 400 грн. (в податковому обліку за липень 2014р. не відображались).
Відповідно до наданого відповідачем витягу ЄДР податкових накладних з придбання (т.2 а.с. 62) відсутні на момент перевірки податкові накладні по взаємовідносинах з ПП «Муксун» позивачем не реєструвалися.
Згідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
В силу п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
При цьому суд зазначає, що згідно положень п.85.2, п.85.4, п.85.8 ст. 85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
В силу п.44.6 ст. 44 ПК України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абз.2 п.44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абз.2 і 4 п.44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
В ході судового розгляду справи позивачем було надано суду податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, які були відсутні при проведені перевірки, проте суд не приймає надані документи як належний доказ з оглядом на вимоги п. 44.6 ст. 44 ПК України, оскільки їх не було надано до перевірки податковому органу, а також не було додано до заперечень на акт перевірки від 13.10.2014р.
На підтвердження використання придбаного товару у своїй господарській діяльності, а саме реалізації обладнання (редукторів) ТОВ «Дніпротехсервіс» було надано договори поставки, а також первинна документація, яка була виписана на виконання вказаних договорів.
Так, ТОВ «Дніпротехсервіс» укладено договір поставки редукторів з ПАТ «ДМК» №14-0592-02 від 20.03.2014р. (т.1 а.с. 78-80).
Судом встановлено, що відповідно до вказаного договору поставки поставка товару здійснюється за умовами СРТ склад покупця м. Дніпродзержинськ (Інкотермс 2010). Умови оплати-передоплата 50% після підписання специфікації і надання рахунку на передоплату та 50% сплачується по факту поставки товару на підставі виставленого рахунку.
Розрахунки було здійснено покупцем у безготівковій формі у квітні та вересні 2014р., що підтверджується податковими накладними, банківськими виписками, платіжним дорученням (т.1 а.с.84-93, т.2 а.с. 196-202).
На виконання договору позивачем було складено податкові накладні №1 від 02.07.2014р. на суму 39 000 грн. в т.ч. ПДВ на суму 6 500 грн. та №8 від 14.07.2014р. на суму 105 000 грн. в т.ч. ПДВ на суму 17 500 грн., яка не зареєстрована в ЄДР, та видаткові накладні №РН-0000032 від 02.07.2014р. на суму 7 800 грн в т.ч. ПДВ на суму 13 000 грн., № РН-0000038 від 14.07.2014р. на суму 210 000 грн. в т.ч. ПДВ на суму 35 000 грн.
Зазначені податкові накладні позивачем у ЄДР податкових накладних продажу не реєструвалися, що підтверджується витягом з ЄДР (т.2 а.с. 61), ТОВ «Дніпротехсервіс» надано суду листа з приводу неможливості зареєструвати лише накладну №8 (т.2 а.с. 189).
Разом з тим відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку-продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення такої податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.
Як зазначено у акті перевірки від 13.10.2014р. на вказаних видаткових накладних відсутні підписи особи, що отримала товар.
Суд критично відноситься до тверджень позивача, що підписи осіб є на документах, але при копіюванні не відобразилися на копіях, що надавалися відповідачу, а також до наданих копій видаткових накладних з підписами особи, що отримала товар (т.1 а.с.94, 106), оскільки при подачі заперечень на акт перевірки позивач не додав копій документів, з яких вбачалася б наявність вказаних підписів, отже відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України суд вважає відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Крім того в акті перевірки вказано, що позивачем не вірно складено податкові накладні №1 від 02.07.2014р. та №8 від 14.07.2014р., оскільки за першою подією необхідно було скласти одну податкову накладну на суму 153 600 грн. в т.ч. ПДВ на суму 25 600 грн. за датою 14.07.2014р. В результаті зазначеного порушення законодавства України позивачем не донараховано по відносинам з ПАТ «ДМК» податкові зобов'язання у сумі 1 600 грн.
Суд погоджується з вказаним висновком відповідача з оглядом на наступне.
Приписами п. 201.7 ст. 201 ПК України та п. 14 Наказу №1379 встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
У разі коли частка товару/послуги не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної (додаток 1) і в повній вартості враховується у податковій накладній та загальних податкових зобов'язаннях (додаток 1 виписується у двох примірниках, з яких оригінал видається покупцю товарів/послуг, а копія залишається у продавця товарів/послуг).
За таких обставин, враховуючи, що додаток до податкової накладної не складався, а було складено дві податкові накладні, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно збільшено податкове зобов'язання позивачу на суму 1 600 грн.
Також позивачем укладено договір поставки редуктора Ц2-650-12,5-21 з ПАТ «МК «Азовсталь» №088ПТ/143 від 22.07.2014р. (т.1. а.с. 109-112).
За умовами договору поставка здійснюється за умовою DDR-склад покупця м. Маріуполь (Інкотермс 2000).
На виконання договору було виписано податкову накладну №3 та видаткову накладну №РН-0000043, транспортну накладну №43 від 29.07.2014р. на суму 69 960 грн. в т.ч. ПДВ на суму 11 660 грн.
Суд не досліджує на підставі п. 44.6 ст. 44 ПК України надані позивачем податковуі, видаткову, товарно-транспортні накладні, складені у вересні 2014р., оскільки вони не надавалися до перевірки та до заперечень до акту перевірки.
ТОВ «Дніпротехсервіс» було укладено договір поставки редукторів з ПАТ «ПГЗК» №1709 від 31.10.2013р. (т.1 а.с. 172-176).
За умовами договору поставка здійснюється за умовою DDR-склад покупця м. Кривий Ріг (Інкотермс 2000).
На виконання договору було виписано податкові накладні №9, №10, видаткові накладні №РН-0000039, № РН-0000040 від 17.07.2014р. на суму 174 600 грн. в т.ч. ПДВ на суму 29 100 грн. та товарно-транспортну накладну №39 на суму 21 600 грн. в т.ч. ПДВ на суму 3 600 грн.
При цьому суд зазначає, що відповідно до ЄДР податкових накладних продажу позивачем було зареєстровано тільки податкову накладну №10 на суму ПДВ 25 500 грн.
Крім того надану при судовому розгляді справи товарно-транспортну накладну №40 від 17.07.2014р. (т.1 а.с. 171) суд вважає відсутньою на момент складання звітності на підставі п. 44.6 ст. 44 ПК України.
Відсутність реєстрації податкової накладної №9, відсутність на момент перевірки товарно-транспортної накладної №40 визиває у суду сумніви щодо реальності господарської операції, що відображають вказані документи.
Суд не досліджує на підставі п. 44.6 ст. 44 ПК України надані позивачем податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), складені у серпні-вересні 2014р. (т.2 а.с. 233-250), оскільки вони не надавалися до перевірки та до заперечень до акту перевірки.
Також судом встановлено, що перевезення редукторів до покупців здійснювалося відповідно до умов зазначених договорів поставки за рахунок позивача на підставі договору з ТОВ «ВКП «Укрпромпостач» №15/07 від 15.07.2013р. про надання транспортних послуг.
При цьому суд зазначає, що надані товарно-транспортні накладні на перевезення обладнання не відповідають формі №1-ТН, а саме: в них не визначені фактичні адреси пунктів навантаження-розвантаження, а вказане лише місто: м. Дніпропетровск - м. Маріуполь, м. Кривий Ріг, в товарно-транспортних накладних з ПАТ «ДМК» пунктом навантаження вказана адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, 27А, проте документів на підтвердження знаходження за вказаною адресою складу не надано, не вказані адреси вантажовідправника та вантажоотримувача, час вибуття та прибуття не зазначено, відсутні підписи водія, тобто вони не містять всіх необхідних реквізитів.
Крім того ТОВ «Дніпротехсервіс» укладено наступні договори поставки редукторів з ПАТ «АМК»:
- № АМК-2563-2013-пст. від 10.12.2013р. (т.1. а.с. 122-125);
- №АМК-515-2014-пст. від 12.02.2014р. (т.1 а.с. 126-129);
- №АМК-824-2014-пст. від 07.03.2014р. (т.1 а.с. 117-121);
За умовами вказаних договорів поставка здійснюється за умовою СРТ-склад покупця м. Алчевськ (Інкотермс 2000).
На виконання договорів було виписано податкові накладні №7 від 11.07.2014р., №12 від 18.07.2014р. на загальну суму 106 500 грн. в т.ч. ПДВ на суму 17 750 грн., видаткову накладна №РН-0000042 від 18.07.2014р. на суму 121 800 грн. в т.ч. ПДВ на суму 20 300 грн. та товарно-транспортну накладну №42 від 18.07.2014р.
При цьому суд зазначає, що відповідно до ЄДР податкових накладних продажу позивачем було зареєстровано тільки податкову накладну №12 на суму ПДВ 10 150 грн.
Водночас, дослідивши товарно-транспортну накладну, судом встановлено, що вона не відповідає формі №1-ТН за обставин, зазначених раніше по інших контрагентах.
При цьому, відповідно до акту перевірки від 13.10.2014р. до перевірки не надано видаткові накладні до податкової накладної від 11.07.2014р., довіреності на отримання товару, відсутні договір про перевезення обладнання з ТОВ «ДІПІ Форвардінг», податкова накладна та акт виконаних робіт до цього договору.
При судовому розгляді справи позивачем видаткові накладні до податкової накладної від 11.07.2014р. також не надані, було надано інші вказані відповідачем відсутні при перевірці документи (т.1 а.с. 130-134), а також податкові накладні №2 на суму 353 100 грн. в т.ч. ПДВ на суму 58 850 грн., №3 на суму 5 400 грн. в т.ч ПДВ на суму 900 грн., №4 на суму 19 800 грн. в т.ч. ПДВ на суму 3 300 грн. від 03.07.2014р., №5 від 04.07.2014р. на суму 27 240 грн. в т.ч. ПДВ на суму 4 540 грн. та видаткові і транспортні накладні до них від 03.07.2014р. та від 04.07.2014р. (т.1 а.с. 136-151), проте суд, з урахуванням вимог п. 44.6 ст. 44 ПК України вважає їх відсутніми на момент складання звітності та критично ставиться до доводів позивача про те, що вказані документи є в наявності та зберігалися в папці за інший період - серпень 2014р., оскільки до заперечень на акт перевірки ці документи не надавалися.
Позивачем також на підтвердження реальності реалізації редукторів було надано первинні документи по взаємовідносинах з ПАТ «АМК»: податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності, товарно-транспортні накладні за листопад 2014р. (т.2 а.с.138-143), які суд не досліджує та не приймає до уваги, оскільки вказані документи було складено на виконання договорів поставки по господарським операціям після періоду перевірки.
За наведених обставин суд критично відноситься щодо реальності господарських операцій, що відображені у податкових накладних, які не були зареєстровані, та, які були відсутні на момент перевірки.
Таким чином, проаналізувавши у сукупності договори поставки, надані первинні документи, в тому числі які складено не належним чином, та, враховуючи відсутність перелічених вище документів по взаємовідносинах позивача з контрагентами-постачальниками, суд приходить до висновку, що рух товару (обладнання) не підтверджено.
За змістом ч.ч.4, 5 ст. 11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст. 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст. 94 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпротехсервіс» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпротехсервіс» на користь державного бюджету України решту судового збору у розмірі 2 303 ( дві тисячі триста три ) грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна