Справа № 2-а-5272/12/1470
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а-5272/12/1470

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Запорожана Д.В., Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області про визнання незаконним та скасування повідомлення-розрахунку та вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року, в якій просить суд скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою в повному обсязі задовольнити його адміністративний позов.

Постановою від 21 лютого 2013 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області про визнання протиправними та скасування повідомлення-розрахунку № 163 від 09 серпня 2012 року та вимоги №Ф-114/У від 09 серпня 2012 року про сплату боргу.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки відповідач діяв на підставі норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які втратили чинність з 01 січня 2011 року. Також апелянт посилається на те, що у 2010 році він перебував на спрощеній системі оподаткування, сплачував єдиний податок, та відповідно до ст. 6 Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва», він був звільнений від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування оскільки страхові внески сплачувались у складі сум єдиного податку, внаслідок чого у нього не виникає обов'язку доплачувати страхові внески.

Управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області надало письмові заперечення, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що позивач, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (Серія ВОО № 643740) зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області 13.07.2006 р., знаходився на спрощеній системі оподаткування, був платником фіксованого та єдиного податку, перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області, яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України в м. Вознесенську Миколаївської області.

09 серпня 2012 року відповідачем прийнято Вимогу про сплату боргу № Ф-114/У в сумі 1 120 грн. 80 коп., відповідно до якої позивачу нараховані суми страхових внесків до сплати за липень - грудень 2010 року в розмірі 1 120 грн. 80 коп.

Суд першої інстанції встановив, що правовідносини, які є предметом судового розгляду врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також суд першої інстанції встановив, що Законом України від 08.07.2010 № 2461-VI «Про внесення змін до Законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з липня 2010 року встановлено обов'язкову сплату підприємцями - фізичними особами на спрощеній системі оподаткування страхових внесків до Пенсійного Фонду в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які обраховуються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, та розмір якого у липні-вересні 2010 року становив 294,82 грн., жовтні-листопаді 301,12 грн., грудні 306,10 грн.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що посилання позивача щодо припинення підприємницької діяльності 21 лютого 2012 року не звільняє підприємця, від сплати страхових внесків, оскільки відповідно до ч.6 ст.18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (чинного на момент виникнення правовідносин - виникнення обов'язку сплачувати мінімальний розмір страхових внесків) законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, оскільки сплата страхових внесків є обов'язком для осіб, які мають (мали) статус фізичної особи-підприємця та знаходяться (знаходились) на спрощеній системі оподаткування.

Справа призначена до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що предметом спору є правомірність повідомлення-розрахунку № 163 від 09 серпня 2012 року (а.с. 11) доплати позивачем страхових внесків на загальнообов'язкове держане пенсійне страхування за липень - грудень 2010 року до розміру мінімального страхового внеску, у зв'язку з набранням чинності з липня 2010 року Закону України «Про внесення змін до Законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 08.07.2010 № 2461-VI; та правомірність вимоги № 114 від 09 серпня 2012 року про сплату боргу (а.с. 15) - недоїмки зі сплати страхових внесків за липень - грудень 2010 року в розмірі 1 120,80 грн.

Апелянт ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному оскаржені судового рішення, не висловив заперечень стосовно суми донарахованих страхових внесків, підставою за якою апелянт вважає оскаржені рішення неправомірними є те, що він перебував на спрощеній системі оподаткування та відповідно до ст. 6 Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва», був звільнений від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування оскільки страхові внески сплачувались у складі сум єдиного податку.

До введення в дію Закону України «Про внесення змін до Законів України «Про державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 08.07.2010 № 2461-VI доплата до мінімального страхового внеску здійснювалася за бажанням фізичної особи-платника спрощеної системи оподаткування. Починаючи з липня 2010 року Законом України «Про внесення змін до Законів України «Про державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 08.07.2010 року № 2461-VI встановлено обов'язкову сплату підприємцями-фізичними особами на спрощеній системі оподаткування страхових внесків до Пенсійного фонду в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням внесених змін, які набрали чинності, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові цього суду від 11 квітня 2011 року (ЄДРСР 15166351), та є обов'язковою для апеляційного суду відповідно до ст. 244-2 КАС України, страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а законодавством не встановлені пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Згідно з пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить йому. Положення статті 6 Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на обов'язкове державне пенсійне страхування суперечить цьому Закону і застосуванню не підлягає.

Апеляційний суд не приймає також і доводи апелянта щодо застосування судом першої інстанції та відповідачем по справі норм закону, який втратив чинність, оскільки управління Пенсійного фонду України на підставі статті 106 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-VІ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», абзацу п'ятого пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 8 липня 2010 року № 2461-VI «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правомірно прийняло спірну вимогу щодо стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, оскільки така вимога здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2012 року (ЄДРСР 25300159), яка є обов'язковою для апеляційного суду відповідно до ст. 244-2 КАС України.

Таким чином, перевіривши доводи апелянта, які не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд не встановив правових підстав для скасування оскарженої постанови та ухвалення нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова - без змін.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, 244-2, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя Д.В.Запорожан

суддя О.О.Кравець