Справа № 2а-5892/10/0670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2015р. м. Київ К/9991/25465/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2010 року

на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2011 року

у справі № 2а-5892/10/0670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікум-2003»

до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Унікум-2003» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 01 липня 2010 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2010 року позовні вимоги були задоволені повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Коростенської ОДПІ Житомирської області №/0 від 01 липня 2010 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2011 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Коростенська ОДПІ Житомирської області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2010 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Коростенською ОДПІ Житомирської області була проведена камеральна (невиїзна) перевірка податкової звітності з податку на додану вартість ТОВ «Унікум-2003» за квітень 2010 року, за результатами якої складений акт № 128/1/15-02 від 18 червня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за квітень 2010 року на суму 48056,00 грн., за рахунок чого зменшено податкові зобов'язання по сплаті податку до бюджету на суму 48056,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту квітня 2010 року податок на додану вартість на загальну суму 48056,00 грн. за господарськими операціями з ТОВ «Фа-ойл» та з ПП «Інтерметлуга», оскільки вказані контрагенти не відобразили податкових зобов'язань з позивачем за квітень 2010 року ( декларації не подані).

01 липня 2010 року Коростенська ОДПІ Житомирської області на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.4 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Унікум-2003» суму податкового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в розмірі 50458,80 грн., у тому числі: 48056,00 грн. - за основним платежем, 2402,80 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що право позивача на віднесення до складу податкового кредиту квітня 2010 року суми податку на додану вартість в розмірі 48056,00 грн., сплаченої ним за результатом здійснення операцій з купівлі-продажу товарів (нафтопродуктів, мінерального порошку, удому) з ТОВ «Фа-ойл» та з ПП «Інтерметлуга», підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відповідачем не досліджувалися, з огляду на вид проведеної перевірки - камеральної, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 1.6 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податкове зобов'язання - це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пункту 3.4 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року №166 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в декларації. Дані, наведені в декларації, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника, достовірність даних підтверджується: підписом платника, якщо платник - фізична особа, в інших випадках (особа, яка визначена як платник податку на додану вартість, крім фізичних осіб) - підписами відповідальних посадових осіб (керівника, головного бухгалтера) та печаткою, а в разі подання декларації в електронній формі - електронним підписом осіб (які підписують декларацію), зареєстрованим у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків).

Статтею 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 цієї статті встановлено підстави самостійного визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання платника податків. Однією з таких підстав є випадок, коли контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання (підпункт «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону).

При цьому, камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків.

Отже, передумовою для здійснення контролюючим органом донарахування податкових зобов'язань є виявлення ним під час проведення камеральної перевірки такої арифметичної або методологічної помилки, яка призвела до певного наслідку - заниження або завищення податкового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом була проведена саме камеральна перевірка ТОВ «Унікум-2003» без перевірки будь-яких первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували (спростовували) право позивача на податковий кредит у задекларованій ним сумі.

При цьому, судами попередніх інстанцій було встановлено, що право позивача на віднесення до складу податкового кредиту квітня 2010 року суми податку на додану вартість в розмірі 48056,00 грн. сплаченої ним за результатом здійснення операцій з купівлі-продажу товару (послуг) з ТОВ «Фа-ойл» та з ПП «Інтерметлуга», підтверджується відповідними видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями (арк. справи 19-74), які відповідачем не досліджувалися.

Крім іншого, відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10 Закону).

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по декларуванню та сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, якщо він виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Коростенської ОДПІ Житомирської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2010 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2010 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна