Справа № 804/3881/15
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 р. Справа № 804/3881/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНМАЛЬ» до Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю ВІНМАЛЬ (далі ТОВ ВІНМАЛЬ, позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі Криворізька центральна ОДПІ або відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.09.2014р., видане Криворізькою центральною обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадовими особами Криворізької центральної ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ ВІНМАЛЬ щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин з ТОВ Таліс Плюс за період з 01.06.2014р. по 30.06.2014р., за результатами якої складено акт №1083/22-01/37065110 від 15.08.2014 року, висновки якого не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства, ґрунтуються лише на припущеннях та матеріалах отриманих від податкових органів, а також зроблені без урахування дійсних фактичних обставин, без надання належної оцінки документам, що були надані в підтвердження здійснення фінансово-господарських операцій, у звязку із чим податкове повідомлення-рішення № від 01.09.2014р., прийняте на підставі даного акту, є незаконними та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи підтримав.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Правом на подання письмових пояснень або заперечень не скористався.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Матеріали справи свідчать, що Товариство з обмеженою відповідальністю ВІНМАЛЬ зареєстроване як юридична особа 10.06.2010р. Виконавчим комітетом Криворізької міської ради та з 11.06.2010р. взято на податковий облік в органах державної податкової служби.

Судом встановлено, що у період з 13.08.2014 р. по 15.08.2014 р. відповідно до п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.79 Податкового кодексу України, на підставі повідомлення від 12.08.2014р. № 316/04-81-22-01/37065110 та наказу №541 від 12.08.2014р. начальником відділу організації та супроводження перевірок платників податків управління податкового аудиту Криворізької центральної ОДПІ ОСОБА_2 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ ВІНМАЛЬ щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин з ТОВ Таліс Плюс за період з 01.06.2014р. по 30.06.2014р., за результатами якої складено акт №1083/22-01/37065110 від 15.08.2014 року.

Перевіркою встановлено порушення п.44.1 ст.44, ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України, ст.1, п.2 ст.3, ст..4, п.6 ст.8, п.1 та п.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, пунктів Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відповідно до ст.55-1 Господарського кодексу України, зокрема документально не підтверджено реальність здійснення господарських взаємовідносин між ТОВ Таліс Плюс та ТОВ ВІНМАЛЬ за червень 2014 року, за наслідками чого ТОВ ВІНМАЛЬ завищено податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ Таліс Плюс на суму 3261953,16 грн. за червень 2014 року.

Не погоджуючись із викладеними в акті перевірки №1083/22-01/37065110 від 15.08.2014 року висновками, ТОВ ВІНМАЛЬ було подано до Криворізької центральної ОДПІ заперечення, за розглядом яких надано лист від 29.08.2014р. №12698/10/22-01, яким висновки акту перевірки залишено в силі.

На підставі Акта перевірки №1083/22-01/37065110 від 15.08.2014 року Криворізькою центральною ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 року №, яким ТОВ ВІНМАЛЬ збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 4892929,74 грн., у тому числі: 3261953,16 грн. за основним платежем, 1630976,58 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ ВІНМАЛЬ подано до ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області скаргу від 16.09.2014 р., за розглядом якої останнім прийнято рішення від 27.11.2014 р. №745/10/04-36-10-08-09, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 року №, а скаргу без задоволення.

За розглядом повторної скарги ТОВ ВІНМАЛЬ Державною фіскальною службою України 31.01.2015р. прийнято рішення №1871/6/99-99-10-01-02-25, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення 01.09.2014 року №.

Надаючи оцінку операціям, які відображені в податковому обліку позивача, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ ВІНМАЛЬ (покупець) та ТОВ Талис Плюс (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 01/06-5П від 01.06.2014р., за умовами якого постачальник зобовязується передати у власність покупця нафтопродукти (товар), за номенклатурою, кількістю, ціною, що визначені в додаткових угодах.

Додатковою угодою №00024 від 01.06.2014р. визначено, що постачальник зобовязується поставити на умовах EХW (резервуари нафтобаз ПАТ Дніпронафтопродукт і інших нафтобаз, що належать ПАТ Дніпронафтопродукт на правах власності або використовуються ним на підставі договору), а покупець прийняти до 30.06.2014р. види товарів: бензин А-92 Євро виду 2 класу С у кількості 184,406 т., бензин автомобільний А-95 Євро виду 2 класу D у кількості 176,270 грн.та 38,631 т., паливо дизельне (Євро) марки В виду 2 у кількості 691,163 т.

20.06.2014 року між ТОВ ВІНМАЛЬ (покупець) та ТОВ Талис Плюс (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 20/06-4П, за умовами якого постачальник зобовязується передати у власність покупця нафтопродукти (товар), за номенклатурою, кількістю, ціною, що визначені в додаткових угодах.

Додатковою угодою №00027 від 20.06.2014р. визначено, що постачальник зобовязується поставити на умовах EХW (резервуари нафтобаз ПАТ Дніпронафтопродукт і інших нафтобаз, що належать ПАТ Дніпронафтопродукт на правах власності або використовуються ним на підставі договору), а покупець прийняти до 30.06.2014р. види товарів: бензин А-92 Євро виду 2 класу С у кількості 19,252 т., бензин автомобільний А-95 Євро виду 2 класу D у кількості 90,540 т., паливо дизельне (Євро) марки В виду 2 у кількості 369,621 т..

29.03.2012 року ТОВ ВІНМАЛЬ укладено з ТОВ Торговий дім Кременчукнафтопродуктсервіс (перевізник) договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №23, за умовами якого перевізник зобовязується доставляти ввірений йому для перевезення вантаж (нафтопродукти, вода для калібрування резервуарів АЗС) до пункту призначення та видавати його особі, яка має право на отримання вантажу, а також здійснювати відкачування й зливання нафтопродуктів.

09.08.2010 року ТОВ ВІНМАЛЬ укладено з ВАТ Дніпронафтопродукт (зберігач) договір зберігання № 0908/10-3, за умовами якого зберігач зобовязаний приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються поклажодавцем і повернути їх у схоронності за першою його вимогою.

09.08.2010 року ТОВ ВІНМАЛЬ укладено з ВАТ Дніпронафтопродукт (перевізник) договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №0908/10-4, за умовами якого перевізник зобовязується доставляти ввірений йому для перевезення вантаж до пункту призначення та видавати його особі, яка має право на отримання вантажу, а також здійснювати відкачування й зливання нафтопродуктів.

Згідно Додаткової угоди від 11.12.2013р. строк дії наведеного договору продовжено до 31.12.2015 р.

01.11.2013 року ТОВ ВІНМАЛЬ укладено з ТОВ Днєпртрансойл (перевізник) договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №3745, за умовами якого перевізник зобовязується доставляти ввірений йому для перевезення вантаж до пункту призначення та видавати його особі, яка має право на отримання вантажу, а також здійснювати відкачування й закачування нафтопродуктів з резервуарів АЗС замовника.

Також судом досліджені надані позивачем копії товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів від ПАТ Дніпронафтопродукт, ТОВ Торговий дім Кременчукнафтопродуктсервіс, ТОВ Днепртрансойл, Акти приймання-передачі виконаних послуг (перевезення вантажу, зберігання ПММ та ТМЦ, податкові накладні та платіжні доручення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або третіми особами.

Тільки встановлення мети та факту порушення встановлено порядку оподаткування, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для висновку про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.

Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.

Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.

Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченим пунктом 201.11 ст.201 цього кодексу.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до п.2 ст.9 даного закону первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також належить враховувати вимоги Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Крім того, керуючись ОСОБА_3 адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

1. Рух активів у процесі здійснення господарської операції.

2. Установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

3. Установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Слід зазначити, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

-неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

-відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

-облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

-здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

-відсутність первинних документів обліку.

Так, згідно Розділу 6, укладених з постачальником ТОВ Таліс Плюс договорів, покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту і звязку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008р.

Із змісту цієї Інструкції вбачається, що законодавцем до суб'єктів господарювання, які здійснюють торгівлю, зберігання, транспортування нафтопродуктів висуваються численні вимоги, зокрема: наявність майданчика, на якому розташовані резервуари для зберігання різних видів нафтопродуктів; спеціальні лічильники для обліку нафтопродуктів; наявність вимірювальних засобів, які систематично проходять повірку в установах органів стандартизації та метрології; наявність персоналу (оператор АЗС, начальник зміни, бухгалтер, інші); перевезення нафтопродуктів здійснюється спеціальним автотранспортом; приймання і відпуск нафтопродуктів, оформлення результатів торгівлі нафтопродуктами, здачі і прийняття змін на АЗС оформлюються документарно за формами, затвердженими Інструкцією, яка містить 37 додатків різних актів, таблиць, книг, розрахунків та іншого.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Пунктом 5.4.1-5.4.3 Інструкції встановлено, що перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за N 128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом.

Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Розділом 7.5 Інструкції встановлюється порядок відпуску нафти та нафтопродуктів автомобільним транспортом.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 Інструкції №281 нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Пп.7.5.2 п.7.5 Інструкції №281 передбачено, що відпуск нафти або нафтопродуктів до мір місткості (автоцистернах, причепах-цистернах, напівпричепах-цистернах, автозаправниках) здійснюється лише за наявності свідоцтва про її повірку. За наявності простроченого свідоцтва про повірку відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості забороняється. Міри повної місткості з нафтопродуктами під час їх відвантаження мають пломбуватись вантажовідправником (якщо інше не передбачено договором).

Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, псується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Згідно п. 7.5.10-7.5.11 Інструкції, ТТН на відпущені зі складу нафту або нафтопродукти здаються до бухгалтерської служби не пізніше першої половини наступного дня разом з реєстром, який складається у двох примірниках. Реєстр підписують начальник цеху (старший оператор) та бухгалтер.

На відпущені нафту або нафтопродукти за заданою дозою на автоматизованих системах наливання ТТН оформлюється після завершення наливання за фактичними показниками лічильних механізмів.

Порядок приймання і відпуску нафтопродуктів на автозаправних станціях врегульований розділом 10 Інструкції.

У відповідності до п.10.2.1 Інструкції приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифікату відповідності. Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до вимог робочої інструкції оператора АЗС та інструкції з охорони праці, які повинні бути затверджені керівником підприємства, якому належить АЗС.

Згідно п. 10.2.9 Інструкції, у разі виявлення невідповідності фактично виміряної температури, густини і кількості нафтопродукту значенням, наведеним у ТТН, дозволяється за погодженням вантажовідправника його зливання до резервуара за умови відсутності підтоварної води в автоцистерні. У такому разі приймання нафтопродуктів здійснюють за фактично виміряними результатами за різницею об'ємів нафтопродукту, виміряних в резервуарі до і після його зливання. У разі виявлення розходження кількості нафтопродукту, виміряної в резервуарі, з даними ТТН складається акт довільної форми за підписами працівників АЗС та водія в чотирьох примірниках, з яких перший додається до змінного звіту під час передавання його в бухгалтерську службу підприємства, другий - надається представнику вантажовідправника, третій - водію, а четвертий - залишається на АЗС. Про фактично прийнятий нафтопродукт робиться відповідна позначка на всіх примірниках ТТН. В акті повинні бути зазначені рівні нафтопродукту в резервуарі до і після зливання, об'єм прийнятого нафтопродукту, густини за ТТН і за вимірюваннями в резервуарі після зливання, приведені до 20°C за ГОСТ 3900, та кількість нестачі нафтопродукту. При визначенні нестачі нафтопродуктів повинна враховуватись відтворюваність результатів вимірювання густини відповідно до ГОСТ 3900. Установлена нестача підлягає відшкодуванню вантажовідправником відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п.10.2.10 Інструкції на підставі товарно-транспортних накладних (далі - ТТН) та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто, зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти вносяться до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

Підпунктами 10.4.1, 10.4.3 пункту 10.4 розділу 10 Інструкції передбачено, що на автозаправній станції здійснюється оперативне кількісне контролювання, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманих і відпущених нафтопродуктів. Кількісний облік нафтопродуктів на автозаправній станції здійснюється за формою змінного звіту автозаправної станції № 17-НП.

Після завершення зміни оператором автозаправної станції складається змінний звіт автозаправної станції за формою № 17-НП у двох примірниках, з яких один з доданими товарно-транспортними накладними здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається на автозаправній станції.

Відповідно до підпункту 10.3.1.3 пункту 10.3 розділу 10 Інструкції облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною автозаправною станцією, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті автозаправної станції за формою № 17-НП.

Відповідно до п. 16.1 Інструкції матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Пунктом 16.2 Інструкції передбачено, що бухгалтерські служби підприємств перевіряють та приймають змінні звіти з доданими до них первинними документами (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші), перевіряють правильність перенесення показників лічильників ПРК, ОРК з попередньої зміни, звіти про обсяг реалізації і форми оплати за РРО, визначення фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах АЗС за результатами вимірювання, відображених у формі № 17-НП, та надходження готівки. Зроблені під час перевірки змінних звітів виправлення засвідчуються підписами операторів АЗС, керівника АЗС та головного бухгалтера або за його дорученням іншим працівником бухгалтерської служби підприємства.

Таким чином, приписами Інструкції встановлено обов'язковість ведення підприємством на АЗС журналу обліку надходження нафтопродуктів за формою № 13-НП та змінного звіту АЗС за формою № 17-НП. Працівник АЗС при прийнятті нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом, перевіряє їх марку та вид (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних, паспорта якості та копії сертифіката відповідності. Про прийняття дизельного палива складаються змінні звіти та вносяться записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів.

Згідно п. 6.1 Інструкції на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано документів змінних звітів за формою N 17-НП, на підставі яких здійснюється облік нафтопродуктів матеріально відповідальними особами АЗС, журналів реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП, також не надано актів приймання нафтопродуктів з наявністю підпису водіїв та представника одержувача чи відправника із зазначенням прізвищ та посад, в яких би зазначалося наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів, відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт.

В ході судового розгляду ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2015 року витребувано у ПАТ Дніпронафтопродукт документальне підтвердження господарських відносин із Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІНМАЛЬ", що визначають обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), кількість та обєм товарно-матеріальних цінностей, які передаються на зберігання, ціну за надані послуги тощо, а також витребувано у ВАТ Дніпронафтопродукт документальне підтвердження виконання в даних господарських відносинах вимог Інструкції Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155.

Зазначена ухвала суду отримана ПАТ Дніпронафтопродукт 01.04.2015 року, про що свідчать матеріали справи, проте вимоги ухвали суду станом на час розгляду справи не виконані, документи, що визначають обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), кількість та обєм товарно-матеріальних цінностей, які передаються на зберігання, ціну за надані ПАТ Дніпронафтопродукт послуги не надані, отже реальність виконання зобовязань з приймання від ТОВ Таліс Плюс та зберігання нафтопродуктів не встановлена.

Також умовами укладених з наведеними контрагентами-перевізниками договорів передбачено, що перевізник зобовязується доставляти ввірений йому для перевезення вантаж до пункту призначення та видавати його особі, яка має право на отримання вантажу, а також здійснювати відкачування й зливання нафтопродуктів, проте ТОВ ВІНМАЛЬ не було надано документів, що підтверджують право залучених перевізників від імені ТОВ ВІНМАЛЬ отримувати та передавати вантаж за договорами поставки нафтопродуктів.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що Криворізькою центральною ОДПІ було отримано від ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська акт Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ Таліс Плюс щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за червень 2014 року від 22.07.2014 року № 750/04-62-22-3/38361594. Також за результатами співставлення в АІС Податковий блок встановлено основний вид діяльності ТОВ Таліс Плюс надання в оренду офісних машин і устаткування.

Наведені обставини та встановлені факти підтверджують відсутність можливості контрагента позивача - ТОВ Таліс Плюс зі свого боку виконувати умови укладених договорів, що свідчить про реальну відсутність господарських операції між ТОВ ВІНМАЛЬ та ТОВ Таліс Плюс, натомість договори укладені з метою отримання податкової вигоди.

Суд звертає увагу, що за відсутності факту придбання послуг або в разі якщо придбані послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Враховуючи викладені обставини та керуючись зазначеними нормами, висновок Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про порушення ТОВ ВІНМАЛЬ п.44.1 ст.44, ст..185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України, ст..1, п.2 ст.3, ст..4, п.6 ст.8, п.1 та п.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, пунктів Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відповідно до ст.55-1 Господарського кодексу України документально не підтверджено реальність здійснення господарських взаємовідносин між ТОВ Таліс Плюс та ТОВ ВІНМАЛЬ за червень 2014 року, за наслідками чого ТОВ ВІНМАЛЬ завищено податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ Таліс Плюс на суму 3261953,16 грн. за червень 2014 року, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим було правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення № від 01.09.2014р..

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

З огляду на те, що позовні вимоги в даному випадку є майновими, отже позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 4872,00 грн., що становить 4 розміри мінімальної заробітної плати, а сплатив лише 487,20 грн., тому суд стягує з позивача 4384,80 грн. (4872,00 грн. - 487,20 грн.).

Керуючись ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНМАЛЬ» до Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНМАЛЬ» () решту суми судового збору у розмірі 4384,80 грн. (отримувач: УДКСУ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ (отримувача) 37989253, рахунок: 4008, банк: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО: 805012, код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу - судовий збір за позовом).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

ОСОБА_1