Справа № 825/1417/15-а
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2014 року Чернігів Справа № 825/1417/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді - Д'якова В.І.,

за участю секретаря - Воєдило Л.П.,

представника позивача - ОСОБА_1.,

представника відповідача - Бабенка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції (далі - Центральний відділ ДВС Чернігівського МУЮ), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу ДВС Чернігівського МУЮ Бабенка Віталія Миколайовича про стягнення виконавчого збору від 10.04.2015 ВП №45048669, якою з ОСОБА_3 стягнуто виконавчий збір у розмірі 53442,98 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішення суду, з метою примусового виконання якого відкрито виконавче провадження ВП №45048669 та за невиконання якого в самостійному порядку у встановлений державним виконавцем строк з позивача стягнуто виконавчий збір, є таким, що не може бути виконаним позивачем в добровільному порядку. Позивач вказує на те, що порядок реалізації майна, що є предметом іпотеки, передбачає ряд дій, що має вчинити державний виконавець та не входить в компетенцію боржника виконавчого провадження. Під час укладання іпотечного договору від 15.10.2007 приватним нотаріусом, який його посвідчив, було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна, що теж виключає можливість його самостійного продажу позивачем. А також, позивач посилається на те, що розмір стягнутого з позивача виконавчого збору не відповідає розміру заборгованості, в рахунок сплати якої звернено стягнення на предмет іпотеки, наявному на момент винесення оскаржуваної постанови.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що на виконанні у Центральному відділі ДВС Чернігівського МУЮ знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ Банк «Універсал Банк» та ПАТ «Банк Форум» заборгованості на суму 1285024,85 грн. До складу зведеного виконавчого провадження входить виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/751/829/2013, виданого Новозаводським районним судом 06.11.2013 про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах його вартості - нежитлову будівлю - торговий павільйон, загальною площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором в сумі 534429,79 грн. Оскільки, рішення суду не було виконано боржником у строк, наданий для добровільного виконання, 10.04.2015 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Виконавчий збір стягнуто у розмірі 10 % від суми стягнення, тобто 53442,98 грн. Представник відповідача вказав, що ст. 25, ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік виконавчих документів, по яких не надається строк для самостійного виконання та не стягується виконавчий збір. Рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не відноситься до жодного виконавчого документу даної категорії. З урахуванням викладеного, представник вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв в межах наданих йому повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що 10.10.2014 головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС Чернігівського МУЮ Бабенко В.М., за заявою ПАТ «Універсал Банк» відкрито виконавче провадження № 45048669 з метою виконання виконавчого листа №2/751/829/2013, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова від 06.11.2013 про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах його вартості - нежитлову будівлю - торговий павільйон, загальною площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором в сумі 534429 грн. 79 коп., з яких: 352670 грн. 18 коп. - основний борг за кредитом; 178421 грн. 10 коп. - заборгованість за відсотками; 3338 грн. 51 коп. - пеня та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу майна на прилюдних торгах за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с.47, 48, 49).

ОСОБА_3, як боржнику, встановлено строк для самостійного виконання рішення до 17.10.2014.

У зв'язку з невиконанням рішення суду, 10.04.2015 відповідачем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 53442,98 грн. (а.с.60).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Спірні правовідносини даного адміністративного позову регулюються нормами Закону України від 21.04.1999 № 606 «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

При цьому, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Права та обов'язки державного виконавця визначені статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження», якою, крім іншого, передбачено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Наведені норми свідчать, що державний виконавець зобов'язаний забезпечити реальне виконання виконавчого документа шляхом своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчих дій.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, виконавчі листи.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до підпункту 3.7.1. пункту 3.7. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі - Інструкція №512/5) постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Зі змісту статей 11, 57 даного Закону вбачається, що право накладати арешт на майно боржника та складати акт опису та арешту майна боржника надано виключно державному виконавцю.

Частинами 1 та 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя та здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно статті 39 Закону України від 05.06.2003 №898-IV «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

При цьому, в статті 11 Закону України «Про іпотеку» міститься застереження про те, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки й у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Згідно частини 1 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Порядок проведення прилюдних торгів з продажу об'єктів нерухомого майна, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, врегульовано Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 745/4038 (далі - Тимчасове положення №68/5).

Відповідно до п. 1.2 Тимчасового положення №68/5 прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір.

Як зазначено в п.п. 3.1, п.п. 3.2 Тимчасового положення №68/5, орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 №74/5, зареєстрованим в Мін'юсті України 15.12.1999 за N 865/4158 (із змінами і доповненнями).

Згідно статті 47 Закону України «Про іпотеку» організатор прилюдних торгів протягом трьох днів з дня підписання переможцем прилюдних торгів протоколу надсилає відповідний протокол державному виконавцю, а також інші документи, що підтверджують реалізацію предмета іпотеки відповідно до цього Закону. На вимогу державного виконавця для перевірки дотримання порядку проведення прилюдних торгів організатор прилюдних торгів зобов'язаний подати державному виконавцю повну та достовірну інформацію і документи, що стосуються організації та проведення торгів.

Протягом п'яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки державний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки.

Акт про реалізацію предмета іпотеки підписується державним виконавцем, затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, скріплюється печаткою цього органу та не пізніше наступного дня надсилається до організатора прилюдних торгів, яка проводила прилюдні торги.

На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів

Протягом п'яти робочих днів з дня надходження від державного виконавця акта про реалізацію предмета іпотеки організатор проведення прилюдних торгів видає цей акт покупцеві, нотаріально засвідчені копії акта надсилає іпотекодержателю та іпотекодавцю.

Суд також зазначає, що відповідно до іпотечного договору від 15.10.2007, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний», як Іпотекодержателем, ОСОБА_4, як Позичальником, та ОСОБА_3, як Іпотекодавцем - Майновим поручителем, посвідченого Красногором О.В., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №4788, було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна, яке належить ОСОБА_3, до припинення договору. Заборона посвідчена за № 4789/533 (а.с.22-23).

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що реалізація заставленого майна (яке також знаходиться в реєстрі заборон на його відчуження) може бути проведена виключно органами державної виконавчої служби, а поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості майна, переданого у заставу, що у даному випадку виключає можливість добровільно виконати позивачем виконавчий лист у термін, встановлений державним виконавцем.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про протиправність постанови головного державного виконавця Центрального відділу ДВС Чернігівського МУЮ Бабенка Віталія Миколайовича про стягнення виконавчого збору від 10.04.2015 ВП №45048669, якою з ОСОБА_3 стягнуто виконавчий збір у розмірі 53442,98 грн. та, як наслідок, наявність правових підстав для її скасування, а отже й для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, підлягає задоволенню повністю.

Відповідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 17, 18, 94, 104, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Бабенка Віталія Миколайовича про стягнення виконавчого збору від 10.04.2015 ВП №45048669, якою з ОСОБА_3 стягнуто виконавчий збір у розмірі 53442,98 грн.

Повернути з Державного бюджету (р/р 4002 в ГУДКС України у Чернігівській області, МФО 853592, код 38054398, отримувач платежу УК у м. Чернігові /м.Чернігів/ 22030001) на користь ОСОБА_3 (14000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 182,00 грн., згідно чеку №4158 від 24.04.2015.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя підпис В.І. Д'яков

З оригіналом згідно.

Суддя В.І. Д'яков