Справа № 814/3420/14
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

814/3420/14

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Справа № 814/3420/14

ВСТАНОВИВ:

У судове засідання представник позивача не з'явився, про час, місце та дату судового розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, з боку представника позивача надана до суду заява про розгляд справи за відсутності представника, в якій представник також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з'явився, судом був повідомлений про розгляд справи належним чином. При цьому, відповідач надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державне підприємство "Підприємство Ольшанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№53) до суду не з'явився, судом належним чином повідомлявся про час, місце та дату судового засідання, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, до суду надійшла заява, у відповідності до якої третя особа підтримала позовні вимоги позивача.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням належного сповіщення учасників процесу про розгляд справи, зважаючи на клопотання представників сторін про розгляд справи за відсутності їх представників, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, суд розглядав справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відділом державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу, виданого господарським судом Миколаївської області, про стягнення з Підприємства Ольшанківська виправна колонія №53 на користь стягувачів суми боргу.

Посилаючись на те, що постанова від 12.06.2009 року «Про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження» та постанова від 14.05.2012 року «Про розшук майна боржника», порушують права позивача він звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення відповідачем вказаних постанов, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтями 7 та 8 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не є ні стороною виконавчого провадження, ні іншим його учасником.

Згідно з ч.1 ст. 17 та п.3 ч.2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи як судові накази.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження з примусового виконання наказу, виданого господарським судом Миколаївської області, про стягнення з Підприємства Ольшанківська виправна колонія №53 боргу.

Державний виконавець з огляду на вимоги ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Згідно зі ст. 52, ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Винесення постанов про арешт майна, його розшук є способами забезпечення реального виконання рішення, етапом вчинення виконавчих дій та заходом примусового характеру.

Відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 року №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1062 «Про утворення територіальних органів Державної пенітенціарної служби», наказу Державної пенітенціарної служби України від 01.11.2011 року №480 «Про затвердження переліку найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів і навчальних закладів, що належать до сфери управління ДПтСУ», Ольшанська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області (№53) змінила назву на Ольшанську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області (53).

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» управління майном здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, який закріплює його за органами і установами виконання покарань, слідчими ізоляторами, навчальними закладами, закладами охорони здоров'я, підприємствами установ

виконання покарань, іншими підприємствами, установами і організаціями, створеними для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, збереження та раціональне використання цього майна. Звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я не допускається.

Порядок зняття арешту з майна передбачено статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Суд звертає увагу позивача, що способом захисту права власника арештованого майна, якщо він є відмінним від боржника, є зняття арешту з майна та прийняття державним виконавцем відповідної постанови; при цьому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту та зняття арешту з майна, яке належить іншій особі, а не боржнику, не пов'язано з правомірністю такого арешту.

Оскільки на транспортний засіб, який знаходиться на балансі позивача, накладено арешт оскаржуваною постановою, з метою захисту його права, відповідач має вчинити дії щодо зняття арешту з транспортного засобу та прийняти відповідні постанови.

На думку суду, оскаржувана постанова відповідає вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в той же час, позивачем доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимога про зняття арешту з майна, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний позов Ольшанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області (№53) підлягає частковому задоволенню.

Визнання акта суб'єкта владних повноважень протиправним як способу захисту порушеного права позивача застосовується у тих випадках, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Скасування ж акта суб'єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також відповідно до ч. 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, з урахуванням наведеного та оцінивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов Ольшанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області (№53) підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ПОСТАНОВИВ:

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь Ольшанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області (№53) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва