Справа № 2а/1770/880/2012
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Друзенко Н.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"20" серпня 2012 р. Справа № 2а/1770/880/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_2

при секретарі Кошиль О.Ю.

за участю представника ГУЮ :

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління юстиції у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "23" березня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, Головного управління юстиції у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області про зобов'язання вчинення певних дій

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду зі скаргою на дії Начальника відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, в якій просив зобов'язати забезпечити негайне виконання виконавчого листа №2а-205, виданого 11.03.2010 року Рівненським міським судом, встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та відшкодувати заподіяні йому збитки.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.03.2012 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Начальника ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області щодо не забезпечення належного контролю за своєчасністю, повнотою виконання державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області Дудкою І.О. виконавчого провадження № 18153762 з виконання виконавчого листа № 2а-205 від 11.03.2010 року виданого Рівненським міським судом та стягнуто з ГУЮ в Рівненській області на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач ГУЮ в Рівненській області подав апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції.

Заслухавши представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у жовтні 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне про зобов'язання до нарахувати і виплатити належну йому суму пенсії за період з 01.11.2004 року до 01.12.2006 року відповідно до проведеного ним перерахунку в розмірі 39248,65 грн. та з 01.12.2006 року щомісячно виплачувати пенсію в розмірі 1530,24 грн. Постановою Рівненського міського суду від 05.02.2007 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 28.03.2007 року в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Вищого адміністративного суду України від 23.01.2010 року рішення судів обох інстанцій скасовано, позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано дії Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії протиправними, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне з 01.10.2006 року ( з часу звернення) обчислити позивачу пільговий стаж, з урахуванням періоду проходження ним строкової військової служби та провести перерахунок пенсії відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби" №2636-IV від 02.06.2005 року.

На виконання вказаного судового рішення 11.03.2010 року Рівненським міським судом видано виконавчий лист №2а-205/07. Цього ж дня виконавчий лист разом із заявою поданий позивачем на примусове виконання до Підрозділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області (далі ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області).

22.03.2010 року головним держаним виконавцем ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18153762 та надано боржнику строк на добровільне виконання рішення суду в строк до 29.03.2010 року. 06.04.2010 року від начальника Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне надійшло письмове повідомлення про виконання постанови в повному обсязі у наданий для добровільного виконання строк, за змістом якого, розмір пенсії після перерахунку не змінився, перерахунок здійснено згідно з протоколом від 29.03.2010 року, копія якого додається. Зазначений протокол, не дивлячись на назву "індивідуальний перерахунок", містить відомості про суми пенсій, нарахованої і виплаченої позивачу за період з жовтня 2006 року по лютий 2010 року і самого перерахунку, як такого не містить.

Разом з тим, прийнявши вказані документи, як належне підтвердження добровільного виконання, 09.04.2010 року держаний виконавець ОСОБА_5 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №18153762. Вказана постанова була оскаржена стягувачем до суду. 09.11.2010 року Рівненським міським судом винесено ухвалу про задоволення скарги позивача. Постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 09.04.2010 року скасовано.

Ухвалою судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 21.12.2010 року, апеляційну скаргу Підрозділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішеннями судів встановлено, що у державного виконавця не було належних доказів виконання судового рішення щодо перерахунку пенсії заявника, а тому його дії по закінченню виконавчого провадження є незаконними.

21.01.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №18153762. Строку для добровільного виконання боржником виконавчого документу такою постановою не визначалось.

Оскільки до скасування в судовому порядку постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження виконавчий лист №2а-205/07 був повернутий суду, 03.02.2011 року позивачем повторно надано оригінал такого виконавчого листа для його примусового виконання згідно з заявою, адресованою начальнику ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області від 31.01.2011 року.

Позивач неодноразово звернувся із заявою до Начальника Підрозділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, в якій просив зобов'язати державного виконавця розглянути його заяви та вжити заходів щодо примусового виконання рішення суду та закінчити виконавче провадження. Але отримував із запізненням від відповідача відповідь на звернення, в якій фактично підтверджено лише факт невиконання судового рішення.

10.02.2011 року державним виконавцем складено акт про те, що рішення суду з 31.03.2010 року по 10.02.2011 року в повному обсязі не виконано.

11.02.2011 року державним виконавцем на Управління Пенсійного фонду України у м.Рівне накладено штраф в розмірі 340,00 грн. Цього ж дня Управлінню Пенсійного фонду України у м. Рівне направлено лист з проханням повідомити про виконання рішення суду в строк до 18.02.2011 року та з попередженням про застосування штрафних санкцій та інших заходів впливу.

16.02.2011 року від боржника на адресу Начальника ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області надійшов лист, в якому Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне повідомило, що позивачу обчислено пільговий стаж з урахуванням періоду проходження ним строкової військової служби та проведено перерахунок пенсії відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби" №2636-IV від 02.06.2005 року. Так, за розпорядженням від 20.01.2009 року стаж роботи позивач за Сприском №2 (право на пільгову пенсію) становив 7 років 6 місяців 17 днів, а після виконання рішення суду за розпорядженням від 25.03.2010 року стаж роботи становить 10 років 7 місяців 1 день з урахуванням періоду військової служби. Розмір пенсії, при цьому, не змінився.

22.02.2011 року державним виконавцем за участю двох понятих та начальника юридичного відділу Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне складено акт про те, що рішення суду станом на 22.02.2011 року в повному обсязі не виконано. 23.02.2011 року державним виконавцем на Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне накладено штраф в розмірі 680,00 грн.

Згідно з долученими до матеріалів справи ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області копіями документів 24.02.2011 року Прокуратурі м. Рівне направлено подання за вихідним №1087 про порушення кримінальної справи по факту умисного невиконання рішень судів, перешкоджанню виконанню рішень судів та притягнення до відповідальності посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне за статтею 382 Кримінального кодексу України .

Разом з тим, оглядом в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження такого документу не виявлено. У відповіді на скаргу ОСОБА_3 за вихідним №02-05-92/56 від 03.03.2011 року Начальником Головного управління юстиції у Рівненській області про подання від 24.02.2011 року не згадано, натомість зазначено, що державним виконавцем лише будуть підготовлені матеріали до органів прокуратури . Натомість в матеріалах виконавчого провадження міститься подання в Прокуратуру м.Рівне за вихідним №4954 датоване 10.10.2011 року про порушення кримінальної справи по факту умисного невиконання рішень судів, перешкоджанню виконанню рішень судів та притягнення до відповідальності посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне за статтею 382 Кримінального кодексу України. Отримання адресатом такого подання гне підтверджено, як і не надано жодної інформації про те, яке рішення прийнято Прокуратурою м. Рівне за результатами розгляду подання.

Крім цього, питання правильності обчислення Управлінням Пенсійного фонду України в м.Рівне страхового стажу позивачу виносилося на засідання комісії з розгляду звернень до Голови обласної державної адміністрації, де брали участь і учасники виконавчого провадження і державний виконавець.

11.10.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якому зазначено, що виконавчий документ повернуто до суду з підстав, передбачених у статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року.

В силу вимог статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах встановлений статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно з частиною 1 даної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. А в силу вимог частини 9 цієї статті, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Стаття 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби. Згідно з цією статтею, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове виконання рішень в Україні покладено на органи Державної виконавчої служби, які у своїй діяльності керуються Законом України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року. Вказаний нормативно-правовий акт до 08.03.2011 року діяв в одній редакції, а після в новій редакції, яка прийнята згідно із Законом №2677-VI від 04.11.2010 року.

Відповідно до цього та враховуючи закріплений статтею 58 Конституції України принцип про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів в часі, суд першої інстанції правильно оцінив дії відповідача на відповідність вимогам законодавства, чинного на час їх вчинення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, в редакції, яка діяла на момент звернення позивача, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. А в силу вимог пункту 8 частини 1 статті 37 цього Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у випадках фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

За дослідженими в судовому засіданні матеріалами виконавчого провадження ВП №18153762 встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2010 року з виконання виконавчого листа №2а-205, виданого 11.03.2010 року Рівненським міським судом винесена з порушенням законодавчо встановленого строку, а постанова про закінчення виконавчого провадження від 09.04.2009 року винесена за відсутності до того належних підстав. Протиправність останньої встановлена судовими рішеннями, а тому в силу вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягає доказуванню в даній справі.

В силу вимог частини 1 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, в редакції, яка діяла до 08.03.2011 року, якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником або керівником вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальником відповідного органу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання ухвали суду, постанови начальника або керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальника відповідного органу державної виконавчої служби.

Після скасування ухвалою Рівненського міського суду 09.11.2010 року постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 09.04.2010 року, яка набрала законної сили 21.12.2010 року з моменту її перегляду судовою палатою в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області, виконавче провадження ВП №18153762 було відновлене постановою від 21.01.2011 року, тобто з порушенням законодавчо встановленого строку.

Стаття 11-1 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, в редакції, яка діяла до 08.03.2011 року, закріплювала права сторін та інших осіб у виконавчому провадженні. Аналогічні за обсягом права гарантовані сторонам у виконавчому провадженні згідно зі статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, в новій редакції, що діє з 08.03.2011 року.

В свою чергу стаття 11-1 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, в редакції, яка діяла до 08.03.2011 року, покладала на державного виконавця обов'язок вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець повинен здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; надавати сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Державний виконавець при здійсненні виконавчого наділений відповідними правами. Аналогічні за обсягом права та обов'язки державного виконавця передбачені статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, в новій редакції, що діє з 08.03.2011 року.

За дослідженими в судовому засіданні матеріалами виконавчого провадження ВП №18153762 встановлено, що клопотання позивача про залучення його до вчинення виконавчих дій, про перевірку правильності здійсненого ним перерахунку пенсії та про порушення строків виконання виконавчого листа, залишені державним виконавцем без розгляду.

В силу вимог статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, в редакції, яка діяла до 08.03.2011 року, контроль за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, та керівник вищестоящого органу. Керівник органу державної виконавчої служби при здійсненні контролю за діями державного виконавця під час виконання рішень, якщо вони суперечать вимогам Закону, вправі своєю постановою скасувати постанову, акт, інший процесуальний документ, винесений у виконавчому провадженні державним виконавцем, який йому підпорядкований, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 8-1 цього Закону, начальники відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, їх заступники мають право проводити перевірку виконавчого провадження, що перебуває на виконанні підрозділів примусового виконання рішень таких відділів державної виконавчої служби та районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділах державної виконавчої служби, що підпорядковані зазначеним управлінням юстиції.

Заява позивача від 07.02.2011 року, адресована начальнику ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області з проханням зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом, зокрема щодо залучення його до вчинення виконавчих дій та дотримання строків виконання виконавчого листа, залишена без належного розгляду та вирішення. Належний контроль за виконавчим провадженням з боку начальнику Підрозділу примусового виконання рішень забезпечений не був, на користь чого свідчать, як подальші дії державного виконавця, так і звернення позивача зі скаргами.

Суд першої інстанції правильно визначив, що особливості порядку виконання рішень у немайнових спорах були встановлені главою 8 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, в редакції, яка діяла до 08.03.2011 року. А загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії у статті 76 вказаної глави.

Так, за даною нормою, після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону. Якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ. В свою чергу, частиною 2 статті 87 цього Закону передбачалося, що при подальшому невиконанні рішення боржником державний виконавець порушує клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника відповідно до закону.

За дослідженими в судовому засіданні матеріалами виконавчого провадження ВП №18153762 встановлено, що відновивши 21.01.2011 року виконавче провадження, державний виконавець строк для добровільного виконання рішення боржнику не встановив. В подальшому, склав два акти про невиконання боржником рішення суду в повному обсязі та виніс дві постанови про накладення на боржника штрафу, як це передбачалося чинною на той час нормою статті 76 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року. Клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника державним виконавцем не порушувалося.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, в новій редакції, що діє з 08.03.2011 року визначено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Так, за даною нормою, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

За дослідженими в судовому засіданні матеріалами виконавчого провадження №18153762 встановлено, що заходи відповідальності у вигляді штрафів були застосовані до божника в лютому 2011 року, тобто під час дії попередньої редакції Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року. Подання ж до Прокуратури м. Рівне підготовлено лише 10.10.2011 року, тобто через сім місяців після останньої перевірки виконання божником судового рішення і накладення на нього штрафу.

Крім цього, відсутні будь-які докази того, що документ направлено (доставлено) в Прокуратуру м. Рівне, як і відсутнє будь-яке повідомлення про прийняте стосовно подання рішення.

Таким чином суд першої інстанції надав правильної оцінки наведеним вище обставинам, які свідчать про бездіяльність, посадових осіб ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області у питаннях забезпечення належного контролю за виконанням виконавчого провадження ВП №18153762.

Що стосується вимог про відшкодування збитків, то в силу вимог статті 56 Конституції України, суд першої інстанції правильно визначив, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Судова колегія апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність та розмір матеріальних збитків позивачем належним чином не обґрунтовані та не доведені. Оскільки оскаржуються дії посадової особи органу Державної виконавчої служби з приводу незабезпечення належного виконання рішення суду зобов'язального, а не майнового характеру, то підстав вважати, що такою бездіяльністю позивачу заподіяно матеріальну шкоду у розмірі недоотриманої пенсії, немає.

Суд вважає, що бездіяльність відповідача полягає в ігнорування прав та вимог позивача, що спричинило йому душевні страждання. При цьому правильно враховано вік та стан здоров'я позивача і тривалість заподіяння йому душевних страждань, оскільки суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В силу вимог частини 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" №202/98-ВР від 24.03.1998 року, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Розпорядником видатків з Державного бюджету України є Державне казначейство України. Відповідно моральна шкода підлягає стягненню з Головного управління юстиції в Рівненській області, до складу якого входить ОСОБА_4 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби через Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж відповідача не є переконливими, спростовуються наведеним вище та відповідно, не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "23" березня 2012 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_6

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Циганюк Сергій Антонович вул.А.Мельника, 20, в. 90,м.Рівне,33016

3- відповідачу ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області вул.Замкова,22а,м.Рівне,33000 Головне управління юстиції у Рівненській області в

ул.Замкова,22а,м.Рівне,33028 Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області вул.С.Петлюри,13,м.Рівне,33000