Справа № 2а-0770/1003/12
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 р. Справа № 876/3999/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Совмесное предприятие Нидан-Єкофрукт" на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 р. по справі за позовом Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нідан+", Товариства з обмеженою відповідальністю "Совмесное предприятие Нидан-Єкофрукт" про стягнення в дохід держави суми незаконно одержаних коштів,-

встановив:

Позивач - Берегівська об'єднана державна податкова інспекція Закарпатської області Державної податкової служби звернулась до суду з позовом до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Нідан+", Товариства з обмеженою відповідальністю "Совмесное предприятие Нидан-Єкофрукт" про визнання недійсним з моменту укладення ліцензійного договору від 01.09.2003 року про надання невиключного права Товариству з обмеженою відповідальністю «Нідан +» використовувати торговий знак «Моя Семья»на території України.

Під час судового розгляду позивачем подавались заяви про зміну позовних вимог. Із урахуванням поданих заяв Берегівська об'єднана державна податкова інспекція Закарпатської області Державної податкової служби просить суд: визнати недійсним з моменту укладення ліцензійний договір від 01.09.2003 року про надання не виключного права Товариству з обмеженою відповідальністю «Нідан +» використовувати торговий знак «Моя Семья»на території України; стягнути в дохід держави з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нідан +» 3 954 (три тисячі дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 10 (десять) копійок, що еквівалентно 500 доларів США на дату подачі позовної заяви (20 вересня 2010 року).

В обґрунтування вимог позовної заяви податковий орган зазначає, що проведеною перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нідан +» було встановлено, що 01 вересня 2003 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Совмесное предприятие Нидан-Єкофрукт", який зареєстрований у відповідності до вимог законодавства Російської Федерації за адресою: Росія, м. Новосибірськ, вул. Окружна, 36 в особі директора Ковальовой Л.П. з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нідан +», який зареєстрований у відповідності до вимог законодавства України з другої сторони, був укладений ліцензійний договір на невиняткове використання товарного знаку тільки на території України.

Згідно свідоцтва № 756176 А торговий знак «Моя Семья» зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю «Совмесное предприятие «Нидан-Єкофрукт»Російської Федерації по процедурі Мадридської системи міжнародної реєстрації знаків у співвідношенні товарів 32 класу міжнародної класифікації товарів та послуг.

У відповідності до п. 3.1 вищезазначеного ліцензійного договору, в якості відшкодування за надання прав згідно цього договору Ліцензіат (Товариство з обмеженою відповідальністю «Нідан +») виплачує Ліцензіару (Товариство з обмеженою відповідальністю «Совмесное предприятие «Нидан-Єкофрукт») ліцензійну винагороду у вигляді одноразового платежу у розмірі 500 доларів США за весь період використання знаку. Однак в ході проведеної перевірки факту, щодо використання вказаної торгової марки на території України та експорту за кордон продукції товарів 32 класу МКТП ТзОВ «Нідан +»не здійснювалось.

Тому, на думку позивача, даний правочин є фіктивним, тобто таким, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовилися цим правочином. Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним, як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в дохід держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї сторони усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в дохід держави.

Отже, на підставі вищенаведеного, податковий орган просить суд стягнути в дохід держави з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нідан +» 3 954 (три тисячі дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 10 (десять) копійок, що еквівалентно 500 доларів США на дату подачі позовної заяви.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 р. адміністративний позов Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нідан +», Товариства з обмеженою відповідальністю «Совмесное предприятие «Нидан-Єкофрукт» про стягнення в дохід держави суми незаконно одержаних коштів - задоволено повністю.

Стягнуто в дохід держави з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нідан +» (вул. Б.Хмельницького, буд. 163, м. Берегово, Берегівський район, Закарпатська область, 90200, код ЄДРПОУ - 30953330) 3 954 (три тисячі дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 10 (десять) копійок, що еквівалентно 500 (п'ятсот) доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нідан+" укладаючи ліцензійний договір від 01.09.2003 року не мало на меті використання торгового знаку, що в свою чергу дає підстави визнати що даний договір є фіктивний та такий, що порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Берегівською об'єднаною державною податковою інспекцією Закарпатської області було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Нідан +»з питань взаєморозрахунків з Товариством з обмеженою відповідальністю «Совмесное предприятие «Нидан-Єкофрукт»(Російська Федерація).

На підставі вищевказаної перевірки та виявлених порушень позивачем було складено акт від 27.08.2010 року за № 97-23/010/30953330 «Про результати позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Нідан +» з питань взаєморозрахунків з Товариством з обмеженою відповідальністю «Совмесное предприятие «Нидан-Єкофрукт»(Російська Федерація)».

В ході проведеної перевірки було встановлено, що 01 вересня 2003 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нідан+" (Ліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Совмесное предприятие «Нидан-Єкофрукт» (Ліцензіар) було укладено ліцензійний договір на невиняткове використання товарного знаку тільки на території України.

Відповідності до п. 3.1 вищевказаного ліцензійного договору, в якості відшкодування за надання прав згідно цього договору Ліцензіат виплачує Ліцензіару винагороду у вигляді одноразового платежу у розмірі 500 доларів США за весь період використання товарного знаку.

Податковим органом було встановлено, що продукція під торговою маркою «Моя Семья»на підставі ліцензійного договору від 01.09.2003 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Нідан+" на території України не випускалася. Однак, згідно бухгалтерських документів Товариство з обмеженою відповідальністю «Нідан +»включило у валові витрати 500 доларів США на виконання зобов'язання за ліцензійним договором від 01.09.2003 року, але підтвердження перерахування вказаної суми Ліцензіару відсутні.

У відповідності до п. 3.2 ліцензійного договору Ліцензіат зобов'язаний провести ліцензійний платіж на протязі 10 робочих днів з дати закінчення дії ліцензійного договору на розрахунковий рахунок Ліцензіата, тобто на власний рахунок. Розрахунковий рахунок Ліцензіата має бути обумовлений додатковим договором до цього договору, який має бути укладено сторонами не пізніше дня закінчення дії цього договору.

Пунктом 3.3 вищевказаного ліцензійного договору також передбачено, що Ліцензійний платіж підлягає виплаті у строк, встановлений п. 3.2 цього договору незалежно від факту пред'явлення ліцензійного рахунку.

Згідно частини 2 статті 157 Господарського кодексу України, використанням торговельної марки у сфері господарювання визнається застосування її на товарах та при наданні послуг, для яких вона зареєстрована, на упаковці товарів, у рекламі, друкованих виданнях, на вивісках, під час показу експонатів на виставках і ярмарках, що проводяться в Україні, у проспектах, рахунках, на бланках та в іншій документації, пов'язаній з впровадженням зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг.

Відповідно до п. 4 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» використанням знака визнається:

нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;

застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що виходячи з правової сукупності знака для товарів і послуг, обов'язковою умовою використання знака є його використання саме стосовно товарів і послуг, щодо яких цей знак зареєстровано.

В силу пункту 4 статті 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково.

У цьому разі дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Такими поважними причинами, зокрема є:

обставини, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, такі як обмеження імпорту чи інші вимоги до товарів і послуг, встановлені законодавством;

можливість введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду, чи іншою особою щодо товарів і послуг, відносно яких висунута вимога про припинення дії свідоцтва.

Для цілей цього пункту використанням знака власником свідоцтва вважається також використання його іншою особою за умови контролю з боку власника свідоцтва.

Надаючи правову оцінку п. 3.2 ліцензійного договору, суд першої інстанції вірно виходив з того, що Ліцензіат, тобто Товариство з обмеженою відповідальністю «Нідан +» метою проведення ліцензійного платежу за використання торгового знаку «Моя Семья» має укласти додатковий договір з Ліцензіаром про порядок проведення оплати за використання торгового знаку, не пізніше дня закінчення основного договору, тобто 31 грудня 2008 року, проте в ході проведеної перевірки позивачем не знайдено жодних фактів, які б підтверджували факт пред'явлення вимоги Ліцензіара до Ліцензіата про укладення додаткового договору про порядок проведення оплати. Дана обставина, на думку суду апеляційної інстанції, підтверджує твердження податкового органу стосовно того, що російське товариство не зацікавлене в отриманні ліцензійного платежу за використання його торгової марки, що в свою чергу також вказує на укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Совмесное предприятие «Нидан-Єкофрукт» (Ліцензіар) ліцензійного договору від 01.09.2003 року без наміру створення правових наслідків, які обумовлені в цьому договорі.

Колегія суддів вважає, що ліцензійний договір від 01.09.2003 року був укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлені у вказаному договорі, а з метою приховування фактичного доходу товариства, оскільки за використання торгового знаку «Моя Семья» товариство «Нідан+» має собі виставити рахунок, та само собі оплатити ліцензійний платіж за ліцензійним договором від 01.09.2003 року.

Відповідно до п. 3 статті 1109 Цивільного кодексу України, у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Проте, в ході проведеної перевірки факту щодо використання вказаної торгової марки на території України та експорту за кордон продукції товарів 32 класу МКТП Товариством з обмеженою відповідальністю «Нідан +», не знайдено.

Як наслідок, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нідан +» укладаючи ліцензійний договір від 01.09.2003 року не мало на меті використання торгового знаку, що в свою чергу дає підстави визнати що даний договір є фіктивний та такий, що порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Частиною 2 статті 234 Цивільного кодексу України встановлено, що фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що еквівалентність суми передбаченої в прохальній частині позовних вимог у розмірі 3 954,10 грн. відповідає 500 доларам США на момент подачі позовної заяви, згідно офіційному курсу гривні до іноземної валюти встановленому Національним Банком України станом на 14 вересня 2010 року.

Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нідан +», Товариства з обмеженою відповідальністю «Совмесное предприятие «Нидан-Єкофрукт»про стягнення в дохід держави суми незаконно одержаних коштів є підставними та обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Совмесное предприятие Нидан-Єкофрукт" залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 р. по справі № 2а-0770/1003/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик