Справа № 2а-661/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2015 р. м. Київ К/800/13880/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Маломаяцької сільської ради м. Алушти Автономної республіки Крим про визнання дій протиправними за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 12 грудня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Маломаяцької сільської ради, в якому просив визнати незаконними дії Маломаяцької сільської ради в частині ненадання запитуваної інформації у відповіді на заяву позивача від 03.09.2012 року; зобов'язати відповідача надати інформацію щодо наявності відсутності земельних ділянок для передачі їх громадянам України безкоштовно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, зобов'язати відповідача відповідно до ст. 163 КАС України надати звіт виконання судового рішення, у двотижневий термін з моменту набрання чинності рішення та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати за надання правової допомоги та зі сплати судового збору .

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 12 грудня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року залишено без змін постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 12 грудня 2012 року.

Позивач не погодився з постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 12 грудня 2012 року та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року і звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

Позивачем на адресу відповідача 04.09.2012 року направлено заяву, посилаючись на ст.10 Закону України «Про інформацію», з проханням надати інформацію відносно того, чи є в розпорядженні територіальної громади земельні ділянки для виділення громадянам у власність під будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, з зазначенням їх місця розташування У разі відсутності вільних земельних ділянок просив відповідача винести на розгляд сесії сільської ради питання щодо внесення до генерального плану забудови с.Малий Маяк додаткового фонду земель, належних для безкоштовного виділення громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд .

Відповідачем на заяву від 04.09.2012 року надана відповідь, в якій зазначено про те, що згідно ст.10 Закону України «Про інформацію», органи місцевого самоврядування інформують про свою діяльність та прийняті рішення, але в іншому порядку. Та повідомив, що питання про внесення на розгляд сесії питання про внесення змін до Генерального плану с.Малий Маяк додаткових земель під індивідуальну забудову вноситься один раз на 5 років.

Предметом даного спору є незгода позивача з отриманою відповіддю Маломаяцької сільської ради, яка, на думку позивача, є неповною та розглянута з порушенням Закону України «Про інформацію», Закону України «Про місцеве самоврядування» та Закону України «Про планування і забудову територій».

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що відповідачі діяли відповідно до вимог чинного законодавства, надавши відповідь по суті, в межах власних повноважень та компетенції, у термін, передбачений законом, оскільки запитувана інформація містить гриф «Для службового користування».

З таким висновком погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, на підставі наступного.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною другою статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» № 2657-XII від 02.10.1992 року кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно ст.21 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів, що позивачу у строки, передбачені Законом України «Про інформацію», надано обґрунтовану відповідь відповідачем, де поряд з іншим була надана запитувана ним інформація.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, частина Генерального плану, що не була надана позивачу складається з картографічних матеріалів, що містять відкриту інформацію та інформацію обмеженим доступом - конфіденційну інформацію, яка є власністю держави.

Генеральний план с. Малий Маяк є містобудівною документацією, яка визначає принципові рішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, та не є актом органу місцевого самоврядування.

Згідно Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 року №1893, визначає обов'язковий для всіх центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності порядок обліку, зберігання, використання та знищення документів, справ, видань, магнітних та інших матеріальних носіїв інформації, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави. Переліки відомостей, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави, і яким надається гриф обмеження доступу «Для службового користування», розробляються експертними комісіями згідно з орієнтовними критеріями віднесення інформації до конфіденційної і затверджуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, в яких утворюються або у володінні, користуванні чи розпорядженні яких перебувають ці відомості. На підставі рішення експертної комісії інформація включається до переліку відомостей, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави.

Пункт 35 Інструкції містить заборону користуватися відомостями з документів з грифом «Для службового користування» для відкритих виступів або опублікування у засобах масової інформації, експонувати такі документи на відкритих виставках, демонструвати їх на стендах, у вітринах або інших громадських місцях.

Згідно п. 37 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави, яку затверджено постановою КМУ від 27.11.1998 року №1893, представники інших організацій допускаються до ознайомлення і роботи з документами з грифом «Для службового користування» з дозволу керівників організацій (структурних підрозділів), у володінні та розпорядженні яких перебувають ці документи, за наявності письмового запиту організацій, в яких вони працюють, із зазначенням характеру завдання, що виконується.

Таким чином, вище зазначена норма передбачає право, а не обов'язок суб'єкта владних повноважень надати позивачу допуск до документів з грифом «Для службового користування».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

Оскільки питання, порушені позивачем у зверненнях, перевірялись під час судового розгляду справи в повному обсязі, а нові дані або факти, які потребують додаткової перевірки відсутні, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідь суб'єкта владних повноважень надана згідно чинному законодавству та відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 231 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 12 грудня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець