Справа № 489/1635/15-а
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/1635/15-а
Номер провадження 2-а/489/115/15
Постанова

Іменем України

30 квітня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив

Позивач ОСОБА_3 через представника адвоката ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі-відповідач або УПФУ), в якому просив визнати протиправними дії відповідача і зобов'язати його поновити та виплачувати позивачу пенсію в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили правоздатність з 19.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивач є громадянкою України, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон № АЕ 621322. На даний час проживає на території держави Ізраїль. Позивач отримувала пенсію за віком в УПФ в Центральному районі м. Миколаєва.

19.12.2014 позивачем було подано до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва заяву про поновлення пенсії, на що їй було відмовлено, вказано що для розгляду питання поновлення пенсії необхідно подати заяву встановленого зразка, яку надати особисто або через законного представника. 27.02.2015 заяву про поновлення пенсії було подано представником позивача - ОСОБА_4 З огляду на те, що заяву подано не уповноваженою особою (не законним представником) їй знову було відмовлено.

Позивач стверджує, що такі висновки управління є хибними, а дії управління - протиправними.

Представник позивача позов підтримав, просив вимоги задовольнити.

Представник відповідача позову не визнала, надала письмові заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Позивач перебувала на обліку в УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва з 28.03.1995 та отримувала пенсію за віком (а. с. 18).

Позивач є живою та проживає за адресою: Держава Ізраїль, АДРЕСА_1 та документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії АЕ № 621322, що дійсний до 11.03.2021 (а. с. 8).

21 вересня 2014 року позивач видала генеральну довіреність, якою уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси зокрема по всім питанням в УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва з питань поновлення, нарахування та індексації її пенсії. Довіреність видана з правом передоручення та безстрокова.

19.12.2014 позивачем було направлено до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва заяву про поновлення пенсії, на що їй було відмовлено, вказано що для розгляду питання поновлення пенсії необхідно подати заяву встановленого зразка, яку надати особисто або через законного представника (а. с. 14, 15).

З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2015 представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала, за встановленою формою, заяву про поновлення пенсії позивачки. Проте, УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва було зазначено, що немає законних підстав для розгляду відповідної заяви. Свої висновки відповідач обґрунтовував тим, що згідно з п.1. 5. розділу I Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про поновлення виплати пенсії, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Відтак, діючим законодавством встановлено чіткий перелік осіб, які мають право на таке звернення. Це, відповідно до п. 1.1. зазначеного порядку є батьки, усиновителі, батьки - вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники за місцем їх проживання(реєстрації), представники закладів (органів опіки та піклування), які виконують функції опікунів та піклувальників. Аналізуючи дану норму, відповідач приходить до висновку, що законодавством не передбачена можливість надавати вказану заяву представником громадянина, який діє на підставі довіреності.

Суд вважає відмову відповідача в поновленні нарахування та виплати пенсії на цій підставі протиправною.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Вказаний закон не містить обмежень на подачу заяви про поновлення пенсії представником пенсіонера.

Оскільки, право на пенсію включає: право на призначення, право на перерахунок та право на поновлення, та за своєю правовою природою право на призначення пенсії і його реалізація є більш широким поняттям ніж поновлення виплати пенсії, та враховуючи, що законодавство не містить прямих обмежень щодо можливості представництва у вказаних правовідносинах, суд приходить до висновку, що заява про поновлення пенсії може подаватися представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно зі ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачується тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Враховуючи зазначене, УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва припиняючи виплату пенсії ОСОБА_3 у зв'язку з її переїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, діяло відповідно до вимог законодавства, яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону втрачають чинність з 7 жовтня 2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Позивач у своїй позовній заяві просить поновити їй пенсію, оскільки проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Крім того, з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009, відсутні норми, які унеможливлювали призначення та виплату пенсії громадянам України, які проживають за кордоном.

Враховуючи те, що у відповіді відповідача від 03.03.2015 року в якості підстав відмови також вказано, що до прийняття Верховною радою України відповідного рішення щодо реалізації рішення Конституційного Суду України для поновлення пенсії позивача немає законних підстав, суд вважає, що відповідачем висловлено відмову і по суті звернення.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України суд

постановив

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва в поновленні нарахування та виплати пенсії.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва поновити нарахування з 19.12.2014 та виплачувати з 19.12.2014 пенсію ОСОБА_5 в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв