Справа № 812/81/15
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2015-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

08 травня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/81/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Смішливої Т.В.

при секретарі судового засідання: Лиманюку М.А.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Воронко В.В., договір б/н від 23.04.2015

представника відповідача: Горбенко Є.С., дов № ВДЗ/4614 від 25.12.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання незаконним звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на службі, -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2015 року позивач звернувся з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в якому просив визнати незаконним його звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області № 375 о/с від 04.11.2014, поновити його на посаді оперуповноваженого карного розшуку відділення міліції № 2 Артемівського районного відділу Луганського міського управління ГУ МВС України в Луганській області та зобов'язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 01.07.2014 до 28.07.2014 від перебував на лікуванні та 29.07.2014 прибув до місця проходження служби, однак, відділення міліції та будівля ГУ МВС України в Луганській області на той час вже були захоплені невідомими особами. З 01.10.2014 позивач зареєструвався у смт.Біловодськ як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області № 375 о/с від 04.11.2014 позивача - оперуповноваженого карного розшуку відділення міліції № 2 Артемівського районного відділу Луганського міського управління ГУ МВС України в Луганській області звільнено з органів внутрішніх справ України з п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, так як не допускав систематичного порушення дисципліни. Вважав, що звільнення є найсуворішим покаранням та крайнім заходом дисциплінарного впливу. Крім того, зазначив, що у нього не отримувались пояснення щодо будь-якого правопорушення, що є обов'язковим при проведенні службового розслідування, що передує прийняттю рішення про звільнення особи за порушення дисципліни.

Також зазначив, що копію наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області № 375 о/с від 04.11.2014 він отримав лише 10.03.2015, а трудова книжка до теперішнього часу не видана, у зв'язку з чим вважав, що строк звернення до суду ним не пропущено.

Представник позивача до початку розгляду справи по суті надав суду заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої просив суд визнати незаконним його звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області № 375 о/с від 04.11.2014, скасувати наказ № 375 о/с від 04.11.2014 про звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України та поновити його на посаді оперуповноваженого карного розшуку відділення міліції № 2 Артемівського районного відділу Луганського міського управління ГУ МВС України в Луганській області. Пояснив, що після зміни позовних вимог вимоги зобов'язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачем не заявляються. Заява про зміну позовних вимог надана представником позивача в межах повноважень, визначених договором про надання правової допомоги б/н від 23.04.2015, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Воронько В.В.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеному в позові.

Представник відповідача проти позову заперечував, пояснив, що у зв'язку з проведенням на території Луганської області та фактичним захопленням міста Луганська озброєними формуваннями ЛНР Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області передислоковано з 19.05.2014 спочатку до м. Сватово Луганської області, а з 04.08.2014 до м. Сєвєродонецьк. Міськ та райвідділам ГУ МВС України в Луганській області неодноразово спрямовано телеграми щодо необхідності прибуття особового складу до тимчасового місця дислокації ГУ МВС України в Луганській області для реєстрації та подальшого проходження служби, крім того з 04.07.2014 на офіційному веб-сайті розміщено звернення до особового складу про необхідність прибуття до ГУ МВС України в Луганській області. Лише після вжиття вказаних заходів наказом ГУ МВС України в Луганській області № 3357 від 22.10.2014 призначено службове розслідування стосовно тих працівників, які не прибули до місця дислокації ГУМВСУ за фактом невиходу на службу, у тому числі і стосовно ОСОБА_1 На підставі висновку службового розслідування від 23.10.2014 ГУ МВС України в Луганській області видано наказ № 3405 від 24.10.2014 про покарання окремих співробітників, у тому числі ОСОБА_1, а наказом ГУ МВС України в Луганській області від 04.11.2014 № 375 о/с останнього звільнено з ОВС за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України. Вважав, що під час видання вказаного наказу порядок звільнення позивача не порушено. Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 отримав витяг з наказу № 375 о/с від 04.11.2014 особисто 13.01.2015, а тому пропустив строк звернення до суду. Трудова книжка та військовий квиток позивачу дійсно не повернуто у зв'язку з втратою особової справи ОСОБА_1 та зазначених документів. Просив суд залишити позов ОСОБА_1 без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого карного розшуку відділення міліції № 2 Артемівського районного відділу Луганського міського управління ГУ МВС України в Луганській області.

Актом про невихід на службу № 6/2-273/1 від 22.10.2014 встановлено факт неприбуття до місця дислокації ГУ МВС України в Луганській області лейтенанта міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого карного розшуку відділення міліції № 2 Артемівського районного відділу Луганського міського управління ГУ МВС України в Луганській області. В акті також зазначено, що станом на 21.10.2014 рапорт про звільнення з ОВС України останнім не подано, документів, що підтверджують законність відсутності на робочому місці, пояснень з приводу відсутності не надано, керівництво про причини невиходу на службу не попереджено. (а.с. 51-54)

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 22.10.2014 № 3357 призначено проведення службового розслідування за фактом невиходу на службу окремих працівників ГУ МВС України в Луганській області. (а.с. 55)

Згідно висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУ МВС України в Луганській області 23.10.2014, службовим розслідуванням встановлено грубе порушення лейтенантом міліції ОСОБА_1, оперуповноваженим карного розшуку відділення міліції № 2 Артемівського районного відділу Луганського міського управління ГУ МВС України в Луганській області, службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, ігнорування вимог наказу МВС України від 22.02.2012 № 155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО, ігнорування вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків. (а.с. 58-64)

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області № 3405 від 24.10.2014 «Про покарання окремих співробітників ГУ МВС України в Луганській області» за грубе порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, ігнорування вимог наказу МВС України від 22.02.2012 № 155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО, ігнорування вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків прийнято рішення про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого карного розшуку відділення міліції № 2 Артемівського районного відділу Луганського міського управління ГУ МВС України в Луганській області. (а.с. 79).

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 04.11.2014 № 375 о/с «по особовому складу» на підставі наказу ГУ МВС України в Луганській області № 3405 від 24.10.2014 лейтенанта міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого карного розшуку відділення міліції № 2 Артемівського районного відділу Луганського міського управління ГУ МВС України в Луганській області звільнено у запас збройних сил за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України. (а.с. 66).

Витяг із зазначеного наказу ОСОБА_1 отримав 13.01.2014, про що свідчить його особистий підпис із зазначенням «выписку из приказа получил» та дата отримання витягу. (а.с. 69)

Згідно з частинами першою та третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, строк звернення до суду для вирішення даного спору становить один місяць з дня, коли ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Трудова книжка позивачу до теперішнього часу не видана, що не оспорюється відповідачем. При цьому, невидача трудової книжки позивачу спричинена непереборними обставинами, а саме захоплення адміністративної будівлі ГУ МВС України в Луганській області, у якій зберігалась також і особова справа позивача, незаконними збройними формуваннями.

Однак, оскаржуваний наказ позивач отримав 13.01.2015, а тому строк звернення до суду необхідно відраховувати саме з цієї дати.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Посилання позивача на свою хворобу у липні 2014 року, а також на вагітність та хворобу дружини у грудні 2014 року суд до уваги не приймає, так як вказані обставини відбулись до часу ознайомлення позивача зі спірним наказом, а тому не впливають на строки звернення до суду з даним позовом.

Згідно пояснень позивача з 13 січня 2015 року, тобто з часу ознайомлення зі спірним наказом, позивач на лікуванні не перебував, пропуск строку звернення до суду вважав пропущеним з поважним причин, а саме у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем та відсутністю коштів для прибуття до суду для подачі позову.

Вказані пояснення суд вважає необгрутнованим, так як позов позивач направив до суду поштою лише 06.04.2015, тобто, майже через три місяці після ознайомлення з наказом про звільнення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків, оскільки строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, адже після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів, відповідні правовідносини набувають статусу стабільних.

Також судом встановлено, що позивач має незакінчену вищу юридичну освіту, а тому повинен бути обізнаний з нормами чинного законодавства, зокрема щодо строків звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня, коли позивач отримав виписку з наказу ГУ МВС України в Луганській області № 375 о/с від 04.11.2014 про своє звільнення, а саме з 13.01.2015, а доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом ним не подано, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на службі необхідно залишити без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання незаконним звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на службі у зв'язку з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду з позовом та відсутністю поважних причин для його поновлення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 08 травня 2015 року.

Суддя Т.В. Смішлива