Справа № 820/7803/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" квітня 2015 р. м. Київ К/800/13803/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М.,
Олексієнка М.М.,

при секретарі:Борілло Ю.В.,
за участю Токмакова О.С., - представника відповідача, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Міністерства оборони (далі - МО) України, третя особа - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (далі - ДП «Украерорух»), про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання виконати певні дії, за касаційною скаргою МО України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 9 січня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и в :

30 серпня 2013 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до МО України, третя особа - ДП «Украерорух», про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та нездійснення виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, зобов'язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 151659 гривень.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 зазначив, що він перебував на військовій службі з 1989 року. Наказом Міністра оборони України від 19 жовтня 1999 року № 600 його було відряджено для подальшого проходження служби до ДП «Украерорух» із залишенням на військовій службі. Наказом Міністра оборони України від 24 липня 2013 року № 254 його звільнено з військової служби в запас, а наказом ДП «Украерорух» від 1 серпня 2013 року № 408/о звільнено з посади заступника керівника польотів РДЦ Дніпропетровського РСП. Позивач вказує, що при звільненні він не отримав одноразову грошову допомогу, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від

20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 9 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з МО України на користь ОСОБА_6 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 151659 гривень. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з обґрунтованості позову, оскільки виплату одноразової грошової допомоги повинно здійснити МО України, так як позивач фактично залишався на військовій службі.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, МО України звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 9 січня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ДП «Украерорух» подало заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Законом № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни.

Зокрема, абзацом 1 пункту 2 статті 15 зазначеного Закону встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до положень частини 9 статті 6 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 2232-XII), абзаців 4, 5 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, установ, організацій, а також Державного підприємства обслуговування повітряного руху України для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями в цих державних органах, установах, організаціях, а також Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, затверджується Президентом України.

Виплата військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється МО України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Із наведених норм випливає, що обов'язок з виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби законодавець покладає як на МО України, інші утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, так і на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади залежно від того, були відряджені зазначені військовослужбовці для подальшого проходження служби в органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади чи ні.

У разі коли військовослужбовці звільняються безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, обов'язок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби покладається законодавцем на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади відповідно, до яких були відряджені зазначені військовослужбовці та у яких вони працювали.

До такого висновку зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 3 червня 2014 року (справа № 21-158а14), яка згідно зі статтею 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Пунктом 1 статті 15 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Частиною 5 статті 9 зазначеного Закону встановлено, що особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами 1 та 2 цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що військовослужбовцям, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, звільненим зі служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про створення об'єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України» від 19 липня 1999 року № 1281 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, здійснюється у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій» від 7 лютого 2001 року № 104 (далі - постанова № 104).

При цьому встановлено, що фінансування витрат на утримання підрозділів системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до пункту 1 постанови № 104 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

Згідно статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення, зокрема, входять одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та згідно з Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року № 333, видатки на її виплату здійснюються за кодом «Грошове забезпечення військовослужбовців».

Таким чином, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Підприємства, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів Підприємства.

Зі змісту вказаних положень чинного законодавства вбачається, що МО України не здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Підприємства, та не несе відповідних зобов'язань зі здійснення таких видатків.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що позивач ОСОБА_6 під час проходження військової служби наказом Міністра оборони України від 19 жовтня 1999 року № 600 був відряджений до ДП «Украерорух» із залишенням на військовій службі.

Наказом Міністра оборони України від 24 липня 2013 року № 254 ОСОБА_6 звільнено з військової служби у запас на підставі пункту «б» частини 6 статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Вислуга років у Збройних Силах України на момент звільнення склала 23 роки 11 місяців.

Наказом ДП «Украерорух» від 1 серпня 2013 року № 408/о позивача з 2 серпня 2013 року звільнено із займаної посади на підставі наказу Міністра оборони України від 24 липня 2013 року № 254.

Згідно з довідкою ДП «Украерорух» від 5 серпня 2013 року № 10.1-820 ОСОБА_6 мав такі види грошового забезпечення: оклад за військовим званням - 130 гривень, посадовий оклад - 8595 гривень, надбавка за вислугу років - 3053,75 гривень, обчислена на 20 грудня 2012 року вислуга років становить 23 роки 4 місяці 19 днів, щомісячне додаткове грошове забезпечення за роботу з документами, які містять державну таємницю - 859,50 гривень, загальна сума грошового забезпечення складала 12638,25 гривень.

При звільненні зі служби, МО України відмовило позивачеві у виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що він був відряжений до ДП «Украерорух», тому саме за рахунок коштів цього підприємства повинна бути виплачена вказана допомога.

За таких обставин у справі, що розглядається, суди при вирішенні спору неправильно застосували норми матеріального права.

На стадії касаційного розгляду суд позбавлений права залучення до справи належного відповідача.

Відповідно до статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З урахуванням наведеного, касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому суд касаційної інстанції враховує, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2013 року по справі № 820/7801/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року, ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні його позову до ДП «Украерорух», третя особа - МО України, про зобов'язання виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 151659 гривень, і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 грудня 2013 року № К/800/65227/13 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою МО України на вказані судові рішення. ОСОБА_6 не позбавлений права, передбаченого статтею 236 КАС України, на звернення про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 229, 230, 232 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 9 січня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Міністерства оборони України, третя особа - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання виконати певні дії - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Міністерства оборони України, третя особа - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання виконати певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Заїка М.М.

Олексієнко М.М.