Справа № 2-а/224/41/12
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/224/41/12

Головуючий у 1-й інстанції: Ставнійчук В.С.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

05 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Білоуса О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про визнання неправомірною відмову провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 10.09.2012 року позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про визнання неправомірною відмову провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці - задоволено.

30.03.2015 року позивач звернувся з заявою про роз'яснення рішення суду, в якому просив суд роз'яснити винесену ним постанову, так як, на думку заявника, вона є не ясною та незрозумілою для УПФ щодо кінцевого терміну виплати довічного грошового утримання та з якого розрахунку відповідач повинен виходити у разі змін заробітної плати, оскільки у постанові суду від 10.09.2012 року таким терміном указано, зокрема, з 1 липня 2012 року і по даний час, тобто день ухвалення судового рішення..

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 03.04.2015 року заяву про роз'яснення рішення суду задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням вдповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у роз'яснені постанови Томашпільського районного суду Вінницької області 10.09.2012 року.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Роз'яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків і зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб стосовно яких воно ухвалено, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли недотримані вимоги ясності, визначеності такого судового рішення адміністративного суду.

Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, що виникають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Тобто підставою для подання заяви про роз'яснення судового рішення є його незрозумілість.

Суть роз'яснення судового рішення полягає в тому, що суд має пояснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, або є незрозумілим для зацікавлених осіб, що позбавляє його можливості реалізації або оскарження.

Отже, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, а також (або) для державного виконавця, суд з їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верхового Суду України № 14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі, роз'яснення судового рішення можливе у випадку, коли воно є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію; при цьому суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд своєю ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Як вбачається із змісту заявленого ОСОБА_2 позову, виниклий з пенсійним органом спір стосувався зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці.

Виносячи постанову 10.09.2012 року та задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач має статус судді у відставці і при вирішенні спору підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України від 07.07.2010 року №2453-У1 № "Про судоустрій і статус суддів", якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на 2% заробітку, але не більше 90% без обмеження граничного розміру.

Мотивуючи своє рішення, суд у абзацах 13 та 18 його мотивувальної частини вказав на те, що правова норма щодо залежності розміру довічного грошового утримання судді у відставці від заробітку працюючого на відповідній посаді судді, збереглась і знайшла своє відображення у статті 138 Закону України від 07.07.2010 р. №2453-VІ Про статус суддів.

Тому, суд не прийняв до уваги доводи УПФ про те, що відповідно до ч.4 ст. 138 Закону від 07.07.2010 р. №2453-У1 передбачено проведення такого перерахунку лише суддям Конституційного Суду України, оскільки цим Законом встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці, яка в силу ст. 22 Конституції України обмежена або скасована бути не може і при вирішенні даного спору підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 від 07.07.2010 р. №2453-У1, якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на 2% заробітку, але не більше 90% без обмеження граничного розміру.

Разом з тим, оскільки в позовній заяві ставилося питання про зобов'язання УПФ здійснити перерахунок і виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 і за минулий час, тобто, починаючи з 01 січня 2012 року, тому й вирішуючи питання про їх стягнення, у абзаці 3 резолютивної частини постанови було зазначено, зокрема, що за останній період з 01.07.2012 року по день ухвалення судового рішення, тобто 10.09.2012 року, підлягало перерахунку й виплаті заборгованості з розрахунку заробітної плати, працюючого на відповідній посаді судді, а саме 17456,40 грн.

Окрім того, оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, судом встановлено, що позивачеві, як судді у відставці чинним законодавством передбачено право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у процентному відношенні від заробітку працюючого на відповідній посаді судді, яке в силу ст. 22 Конституції України обмежене або скасоване бути не може. Таким чином, з дня ухвалення судового рішення, тобто 10.09.2012 року, право позивача на таке щомісячне довічне грошове утримання не зникає, а продовжує існувати. При цьому зазначене право тісно пов'язане із залежністю розміру довічного грошового утримання судді у відставці від заробітку, працюючого на відповідній посаді судді, тобто, у разі зміни заробітної плати діючого судді на відповідній посаді тягне за собою перерахунок довічного грошового утримання, у даному конкретному випадку судді у відставці Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_2, з дня виникнення права на такий перерахунок і до втрати права на таке утримання.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про відмову в задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду, ухвала суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судової ухвали, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області залишити без задоволення, а ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.