Справа № 2а-3484/11/0970
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2012-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2012 р. Справа № 2a-3484/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Кузишин Р.М.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради

до відповідача: Калуської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області

прокуратура Івано-Франківської області

про визнання нечинними і скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 13.10.2011 р.,-

ВСТАНОВИВ:

26.10.2011 року комунальне підприємство "Водотеплосервіс" Калуської міської ради (далі - позивач) звернулось в суд з адміністративним позовом до Калуської оДПІ (далі - відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень № та № НОМЕР_2 (в частині) від 13.10.2011 року (том 2 а.с. 5 -11).

Позовні вимоги мотивовані безпідставним нарахуванням податковим органом сум податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій комунальному підприємству "Водотеплосервіс" Калуської міської ради у звязку із заниженням суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету та завищенням залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. При цьому, позивач вказує, що висновки викладені в акті про порушення підприємством вимог п. 1.11 ст.1, пп.7.2.1, пп.7.2.4, пп.7.2.6, п.7.2 ст.7, пп.7.4.1, пп.7.4.5, п.7.4 ст.7, пп.7.5.1, п.7.5 ст.7, п. 11.11 ст. 11 Закону України "Про податок на додану вартість", та пп.187.8, п.187, пп.196.1.14, п.196.1 ст.196, п.198.1, п.198.2 ст.198, ст.208 розділу V Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, на підставі яких приймались оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсності та суперечать чинному законодавству.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлений позов, з мотивів, викладених в позовній заяві. Надали суду усні та письмові пояснення (том 1 а.с. 161-164). Просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав викладених у письмовому запереченні на позов, яке міститься в матеріалах справи (том 1 а.с. 159-160, том 2 а.с. 210). Просили в задоволенні позову відмовити.

У розгляд даної адміністративної справи вступила прокуратура Івано-Франківської області (том 1 а.с. 183).

Однак, розгляд справи проведено без участі прокурора з тих підстав, що прокурор повторно та без поважних причин в судові засідання 08.12.2011 року та 10.01.2012 року не прибув, хоча про час, дату і місце розгляду адміністративної справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань з даного приводу не направив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши зібрані в справі докази та надавши їм належної правової оцінки, судом встановлено наступне.

Суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами законодавства в редакції, чинній на час дії спірних правовідносин.

Встановлено, що Комунальне підприємство "Водотеплосервіс" утворене Калуською міською радою з метою забезпечення якісного виробництва та реалізації продукції, виконання робіт і надання послуг вартісного характеру з централізованого водо-теплопостачання, водовідведення, підігріву води, іншої діяльності відповідно до Статуту. Підприємство взяте відповідачем на податковий облік та 16.05.2003 року зареєстроване платником податку на додану вартість (том 2 а.с. 195 -204).

Калуською оДПІ проведено планову виїзну перевірку Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 30.06.2011 року, за результатами якої складено акт за №2366/2302/32364207 від 29.09.2011 року з відповідними додатками (том 1 а.с. 12 - 131).

Зокрема, в ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п. 1.11 ст.1, пп.7.2.1, пп.7.2.4, пп.7.2.6, п.7.2 ст.7, пп.7.4.1, пп.7.4.5, п.7.4 ст.7, пп.7.5.1, п.7.5 ст.7, п. 11.11 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», та пп.187.8, п.187, пп.196.1.14, п.196.1 ст.196, п.198.1, п.198.2 ст.198, ст.208 розділу V Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, в результаті чого ним занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 2 781 193 грн. та завищено залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Так, згідно акту перевірки на аркуші 51 (том 1 а.с. 62) податковим органом встановлено, що підприємство невірно формувало податковий кредит із сум сплаченого (нарахованого) ПДВ по податкових накладних, отриманих від ЗАТ "Лукор", ДП "Калуська ТЕЦ", ДК "Газ України" НАК "НафтоГаз України", в результаті чого завищено суму податкового кредиту на 2733346,00 грн. Розрахунок формування такого кредиту відображено в додатку 6 до акту перевірки (том 1 а.с. 124-125). Саме ці висновки податкового органу оскаржує позивач.

Позивачем 06.10.2011 року до Калуською оДПІ подано заперечення на акт перевірки, за розглядом якого, у відповіді від 12.10.2011 року, податковим органом підтверджено правомірність дій при проведенні перевірки та відповідних висновків (том. 1 а.с. 134 - 140).

Також, в акті перевірки відповідачем зазначені інші порушення вимог податкового законодавства, які позивачем не оскаржуються.

В звязку із встановленням податковим органом вищенаведених порушень, які викладені в акті перевірки, Калуською оДПІ винесено податкове повідомлення - рішення від 13.10.2011 року за №, яким позивачу визначено суму податкових зобовязань по податку на додану вартість на загальну суму 3 056 219,00 грн., з яких 2 781 193,00 грн. за основним платежем та 275 026,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та податкове повідомлення - рішення від 13.10.2011 року за №, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3 514 940,00 грн. (том 1 а.с.141-144).

При цьому, слід зазначити, що податкове повідомлення - рішення від 13.10.2011 року за № оскаржується позивачем в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3461769,00 грн. Дана сума згідно тверджень позивача включена ним до податкового кредиту за податковими накладними отриманими від ЗАТ "Лукор", ДП "Калуська ТЕЦ", ДК "Газ України" НАК "НафтоГаз України", як постачальників відповідних товарів (робіт, послуг) у відповідних звітних періодах. Щодо законності решти суми визначеної відповідачем в даному рішенні (53171,00 грн.) позивач не заперечує, а тому не підлягає дослідженню в судовому засіданні.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем їх оскаржено в порядку адміністративного судочинства.

Суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Закон України "Про податок на додану вартість" визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій та ін.

Момент виникнення податкового зобов'язання з податку на додану вартість встановлений пп.7.3.1 ст.7 Закону "Про податок на додану вартість", а момент виникнення права на податковий кредит - пп.7.5.1 ст.7 вказаного Закону. Вказані норми є загальними і характеризуються як такі, що встановлюють певні правові наслідки для платників податків залежно від відповідної події, що сталася раніше ("за першою подією").

Відповідно до п. 11.11 ст. 11 Закону України "Про податок на додану вартість" визначені спеціальні норми для платників, які продають теплову енергію, газ природний (крім скрапленого), включаючи вартість його транспортування, надають послуги водопостачання, водовідведення, чи надають послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим платниками цього податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, товариствам співвласників житла, іншим подібним платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (послуг) у компенсацію їх вартості (далі - ЖЕКи), визначають базу оподаткування операцій з поставки таких товарів (послуг) за касовим способом. За касовим способом визначається також база оподаткування операцій з поставки зазначених товарів (послуг) для ЖЕКів та бюджетних установ, що отримують ці товари (послуги), у разі якщо вони зареєстровані як платники податку.

Таким чином, викладений вище "касовий метод" визначення податкового зобов'язання та права на податковий кредит є обов'язковим для виконання платниками податків лише за господарськими операціями за відповідним переліком товарів та послуг. При цьому Закон не встановлює спеціальних правил щодо дати виникнення права на податковий кредит за придбаними товарами і отриманими послугами, які не входять у визначений перелік, тому у цій частині податкові відносини регулюються загальними нормами, які визначені ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", тобто "за першою подією".

Суд погоджується із твердження позивача про те, що комунальне підприємство "Водотеплосервіс" не відноситься до кола субєктів-покупців, зазначених у п.11.11ст.11 Закону, таким чином зазначена норма з врахуванням пп.7.5.1 ст.7 Закону не може бути застосована до операцій, в яких позивач є покупцем, враховуючи наступне.

В даному випадку насамперед слід зазначити, що норми п.11.11 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість" не є бланкетними або відсилочними, тобто не містять будь-яких відсилань на інші норми права, в тому числі і на норму п.1.11 ст.1 цього ж Закону.

При цьому, пункт 11.11 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість" регулює порядок визначення бази оподаткування з перелічених в них операцій. В контексті викладеного, з урахуванням положення п.4.1 ст.4 цього ж Закону, суд приходить до висновку про те, що положення пункту 11.11 ст.11 Закону спрямована на врегулювання правил розрахунку суми. Разом з тим зміст поняття касовий метод спрямований на визначення дати виникнення податкових зобовязань, що не є тотожним.

Суд приходить до висновку, що позивач не повинен розподіляти податковий кредит у звязку з одночасним застосуванням касового і некасового способу нарахування податкових зобовязань. Цей висновок ґрунтується на сукупному тлумаченні норм п.п. 7.5.1 ст.7 та п.11.11 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість".

Так, положенням п.11.11 ст.11 вказаного Закону встановлені правила визначення бази оподаткування, але не всіх операцій платників податків, а лише тих з них, які відповідають встановленим в цьому підпункті Закону критеріям. В тому числі, предметом цих операцій можуть бути виключно продаж теплової енергії, газу природного (крім скрапленого), включаючи вартість його транспортування, надання послуг водопостачання, водовідведення, надання послуг, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла. Відтак, дана норма підлягає застосуванню позивачем при веденні податкового обліку з операцій продажу позивачем теплової енергії переліченим категоріям покупців, вичерпний перелік яких міститься в даній нормі.

Суд також відзначає, що покупцями у вказаних вище операціях можуть бути тільки: фізичні особи, бюджетні установи, не зареєстровані платниками цього податку, житлово-експлуатаційні контори, квартирно-експлуатаційні частини, товариства співвласників житла, інші подібні платники податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (послуг) у компенсацію їх вартості, ЖЕКи та бюджетні установи, що отримують ці товари (послуги), у разі якщо вони зареєстровані як платники податку. Як вбачається з аналізу цієї норми, позивач не входить в описане коло субєктів - покупців і відтак, норми п.11.11 ст.11 Закону України "Про податок на додану вартість" не можуть бути застосованими до операцій з перелічених вище предметів, в яких позивач виступає покупцем.

Таким чином, суд вважає, що висновок, викладений в Акті перевірки, про те, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, визначених пп.11.11.ст.11 Закону, за якими податкові зобовязання визначаються за касовим методом, то суми податку, сплачені у звязку з таким придбанням (виготовленням), до податкового кредиту включаються теж за касовим методом, невірним.

Тому, у позивача є всі законні підстави для включення відповідних сум до податкового кредиту за податковими накладними отриманими від ЗАТ "Лукор", ДП "Калуська ТЕЦ", ДК "Газ України" НАК "НафтоГаз України", як постачальників відповідних товарів (робіт, послуг) у відповідних звітних періодах.

Відповідно до матеріалів справи, в тому числі дослідженого в судовому засіданні реєстру податкових накладних та інших підтверджуючих бухгалтерських документів щодо відповідних господарських операцій з ЗАТ "Лукор", ДП "Калуська ТЕЦ", ДК "Газ України" НАК "НафтоГаз України" (том 2 а.с. 1-194) встановлено, що позивач придбавав товари для використання в своїй діяльності. На придбані товари виписані податкові накладні. Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Разом з тим, з дослідженого в судовому засіданні акту перевірки №2366/2302/32364207 вбачається, що відповідачем не зроблено аналізу витрат позивача на сплату податку на додану вартість у розрізі товарів (робіт, послуг) та не встановлено фактів невикористання повністю або частково саме придбаних товарів або послуг в оподатковуваних операціях звітного періоду. З огляду на це є безпідставним і недоведеним висновок відповідача за актом перевірки про заниження комунальним підприємством "Водотеплосервіс" суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що податковим органом не доведено суду достатніх підстав, які б свідчили про порушення комунальним підприємством "Водотеплосервіс" вимог п. 1.11 ст.1, пп.7.2.1, пп.7.2.4, пп.7.2.6, п.7.2 ст.7, пп.7.4.1, пп.7.4.5, п.7.4 ст.7, пп.7.5.1, п.7.5 ст.7, п. 11.11 ст. 11 Закону України "Про податок на додану вартість", та пп.187.8, п.187, пп.196.1.14, п.196.1 ст.196, п.198.1, п.198.2 ст.198, ст.208 розділу V Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, тобто не доведено правомірності оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи те, що оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями та розрахунками до них визначено комунальному підприємству "Водотеплосервіс" податкове зобовязання з податку на додану вартість та зменшено суму від'ємного значення даного податку в загальній сумі в розрізі податкових періодів, а не виокремлено донарахування та зменшення за кожне порушення, суд приходить до висновку про те, що дані рішення підлягають до скасування в повному обсязі, так як не може підміняти собою державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало вимогам закону. При цьому, провести такі розрахунки суд самостійно не може. Враховуючи наведені обставини суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення - рішення Калуської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області № НОМЕР_2 від 13.10.2011 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В контексті викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). При подачі даного адміністративного позову позивачем сплачено до Державного бюджету України 3,40 грн. судового збору. Враховуючи наведене підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача 3,40 грн. судового збору.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлень-рішень Калуської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 13.10.2011 р.

Стягнути з Державного бюджету України в користь Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради судові витрати в розмірі 3 (три) гривні 40 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Грицюк П.П.

Постанова складена в повному обсязі 13.01.2012 року.