Справа № 817/347/15
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Комшелюк Т.О.,
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА

іменем України

"06" травня 2015 р. Справа № 817/347/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Зарудяної Л.О.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "25" лютого 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України про визнання незаконною та скасування постанови ,

ВСТАНОВИВ:

Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 25 лютого 2015 року позов задовольнив. Постанову Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження № 42364738 від 26.11.2014 року визнав протиправною та скасував.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі відповідач, зокрема зазначає, що згідно з нормами чинного законодавства виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині виконання рішення національного суду покладається на Орган представництва, тобто виконання такого рішення не входить до компетенції відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. ДВС України наділена вичерпним переліком повноважень, а саме: щодо здійснення постійного контролю за станом виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині виконання рішення національного суду та повідомлення Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про хід виконання останнього.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, враховуючи таке.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування постанови. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 січня 2014 року Європейським судом з прав людини ухвалено остаточне рішення у справі «Хайнацький та інші проти України», заява №12895/08. Вказаним рішенням Європейський суд: вирішив об'єднати заяви, наведені у Додатку 1, зокрема заяву ОСОБА_3 за №18188/12 від 19.03.2012р. та постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Постановив, що було порушення статті 13 Конвенції. Постановив, що: (а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у Додатку 1; ці суми є відшкодуванням моральної та матеріальної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватися, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховується простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. 05 березня 2014 року відповідачем за вказаним рішенням відкрито виконавче провадження №42364738 та винесено відповідну постанову. 26 листопада 2014 року відповідачем постановлено постанову про його закінчення з підстави фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Однак, як зазначає позивач, рішення виконано лише наполовину, тобто виконано в частині стягнення сатисфакції, але рішення національних судів не виконано, а відтак, постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною та належить до скасування.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 30.08.2010р. рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області задоволено позовні вимоги позивача та, зокрема, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Кузнецовську перерахувати і виплатити ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) державну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. Перерахунок та виплату пенсій здійснити за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року.

27.09.2011 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 серпня 2010 року у справі №2а-437/10 - скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Кузнецовську Рівненської області про зобов'язання перерахувати та виплатити державну та додаткову пенсію - задоволено частково, зокрема, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Кузнецовську Рівненської області нарахувати та виплатити пенсію для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою в розмірі, не нижчому шести мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком на користь ОСОБА_3 за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року із врахуванням ст.50, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

31.03.2011р. постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області задоволено позовні вимоги позивача повністю та, зокрема, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовську здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 з 12.07.2010р.: пенсії відповідно до норми ст. 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду III групи інвалідності, пов'язаної з Чорнобильською катастрофою - в розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеній до категорії 1, інваліду ІІІ групи інвалідності, на підставі положень ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, із вирахуванням сум таких же видів виплат, виплачених ОСОБА_3 за цей період. Вказана постанова суду набрала законної сили 04.11.2011р.

В зв'язку з невиконання рішень судів, позивачем подано відповідну заяву до Європейського суду, наслідком якої стало постановлення останнім 09 січня 2014 року рішення у справі «Хайнацький та інші проти України», заява №12895/08.

Вказаним рішенням Європейський суд вирішив об'єднати заяви, наведені у Додатку 1, зокрема заяву ОСОБА_3 за №18188/12 від 19.03.2012р. та постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Постановив, що було порушення статті 13 Конвенції. Постановив, що: (а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах зазначених у Додатку 1; ці суми є відшкодуванням моральної та матеріальної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватися, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі сплавом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховується простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

05 березня 2014 року відповідачем за вказаним рішенням відкрито виконавче провадження №42364738 та винесено відповідну постанову.

26 листопада 2014 року відповідачем постановлено постанову про його закінчення з мотивів фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом на підставі п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Європейського суду від 09.01.2014р. в частині зобов'язання держави-відповідача виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, які залишаються невиконаними, тобто, в даному випадку постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2011 року у справі №2а-437/10 та постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31.03.2011р. у справі № 2а-116/11 фактично не виконано, а відтак, правових підстав закінчувати виконавче провадження у відповідача не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 1 статті 11 вказаного вище Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішення, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а ч.2 цієї статті передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до абзацу дев'ятого частини першої статті 1 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477) виконання рішення Європейського суду з прав людини включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно з частинами 1, 2 статті 10 Закону № 3477 з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Питання взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо вжиття заходів з виконання рішень Європейського суду з прав людини регламентовані у Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини під час забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання рішень Європейського суду з прав людини, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 23.09.2013 № 1989/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.09.2013 за № 1642/24174, який набрав чинності 01.10.2013 (надалі - Порядок).

Згідно з пунктом 9 Порядку, у разі невиконання рішення національного суду на дату постановлення рішення Європейським судом з прав людини, Державна виконавча служба України протягом місяця з дати отримання автентичного перекладу рішення Європейського суду з прав людини організовує перевірку стану виконання рішення національного суду, вживає заходів щодо його виконання, при неможливості виконання рішення без зміни порядку та способу його виконання повідомляє Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини з подальшим вжиттям заходів, передбачених пунктами 10, 11 та 12 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку (який набрав чинності з 01.01.2014 року) передбачено, що в разі, якщо рішення суду не виконано, його виконання знаходиться на постійному контролі Державної виконавчої служби України до повного виконання рішення національного суду. Щомісяця до 7 числа наступного за звітним періодом місяця Державна виконавча служба України подає Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини інформацію про стан виконання такого рішення суду.

Пунктом 11 Порядку встановлено, що у разі якщо рішення національного суду, в якому передбачається вжиття заходів зобов'язального (немайнового) характеру, не може бути виконане протягом одного місяця з дня отримання Державною виконавчою службою України автентичного перекладу тексту відповідного рішення Європейського суду з прав людини державний виконавець, на виконанні в якого перебувало рішення національного суду, звертається до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення із обов'язковим повідомленням суду про необхідність залучення представника Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини як спеціаліста в галузі застосування Конвенції та виконання рішень Європейського суду з прав людини.

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що виконання рішення національного суду не входить до компетенції відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали виконавчого провадження, встановив, що рішення Європейського суду виконано лише в частині стягнення сатисфакції, пені та коштів в сумі 661,81грн. як суми, нарахованої за постановою Кузнецовського міського суду від 31.03.2011р.

Так, матеріали справи стверджують, що Управління Пенсійного Фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області листом від 16.12.2014р. №2828/Я-49 повідомило позивача про те, що за постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2011 року позивачу була нарахована та не виплачена сума коштів 70506,92грн., а за постановою Кузнецовського міського суду від 31.03.2011р. нарахована та не виплачена сума коштів складає 48289,21грн. (а. с. 10).

В матеріалах виконавчого провадження також знаходиться лист Управління Пенсійного Фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області від 30.05.2014р. №1294/06, яким зазначено, що ОСОБА_3 розпорядженням №110428 від 11.10.2012 року були проведені нарахування пенсії відповідно до постанови Кузнецовського міського суду по справі №2-а-437/10 та постанови державного виконавця ВП № 26291344 від 14.04.2011 року. Сума нарахованої та невиплаченої за рішенням суду пенсії складає 661,81 грн.

Отже, зазначеним листом Управління Пенсійного Фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області повідомлено відповідача лише про нарахування коштів по одному рішенню суду, в той час, як на користь позивача ухвалено та не виконано два рішення суду.

Таким чином, суд правильно вказав, що відповідач постановив постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з фактичним його виконанням в повному обсязі, що не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України № 3477 підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Як вже зазначалось вище, однією з вимог рішення Європейського суду від 09.01.2014р. є зобов'язання держави-відповідача виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, які залишаються невиконаними.

Оскільки судом встановлено, що постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2011 року у справі №2а-437/10 та постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 31.03.2011р. у справі № 2а-116/11 фактично не виконано, то правових підстав закінчувати виконавче провадження у відповідача не було.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про протиправність постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження та про її скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеним вище.

Підсумовуючи наведене, слід вказати, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним з"ясуванням всіх обставин справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "25" лютого 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.О. Зарудяна

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу Державна виконавча служба України вул.Артема, 73,м.Київ,04053

- ,