Справа № 464/5947/13-а (6а/464/27/13)
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" квітня 2015 р. м. Київ К/800/13218/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року про зміну способу і порядку виконання судового рішення за заявою ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду по справі №2а-1219/11 за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року заяву задоволено.

Змінено спосіб виконання постанови Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2012 року із зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова виплатити ОСОБА_4 недоплачену державну та додаткову пенсії у розмірах встановленими ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 18 квітня 2011 р., на стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на користь ОСОБА_4 недоплаченої державної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 12 018,86 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року залишено без змін ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року.

Не погоджуючись з ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року, Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова звернулось з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність передбачених ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для зміни способу і порядку виконання постанови Сихівського районного суду м. Львова від 18 липня 2011 року та про можливість зміни способу і порядку виконання судового рішення шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат.

Проте, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Як і в цивільному судочинстві, поняття способів захисту прав, свобод та інтересів особи в адміністративному судочинстві охоплюється визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цих прав, свобод та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 263 КАС України містить не тільки механізм процесуальної процедури розгляду питань зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а й підстави для розгляду цих питань. Оскільки ці підстави є матеріально-правовими, то їх слід розглядати у сукупності з положеннями ст.ст.105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають зміст способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві.

Згідно з частиною четвертою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин першої, другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Як встановлено судами, Управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова виконано частково постанову Сихівського районного суду м. Львова від 18 липня 2011 року, зокрема здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_4, однак виплати не проведені в зв'язку з відсутню відповідного фінансування з Державного бюджету України, тобто рішення суду відповідачем не виконано.

Встановлені судами обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум соціальної допомоги буде здійснена Управлінням після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Посилання на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення ст. 124 Конституції України та ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

У даній справі суд для відновлення права ОСОБА_4 на отримання додаткової пенсії, відповідно до ст.ст. 50, 54 ,67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" прийняв постанову про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова провести перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії, встановивши державну пенсію в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком, а додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, беручи за основу розмір мінімальної пенсії за віком встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розрахунок позивачу належної суми за спірний період судами не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначену пенсію на стягнення конкретної суми, суд змінив постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження судами всіх інстанцій при розгляді справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що зміна на підставі ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а14).

За правилами частини першої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 225, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова - задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі №2а-1219/11 за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець