Справа № 820/9718/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2015 р. м. Київ К/800/64763/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року

по справі №820/9718/13-а

за позовом ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1.)

до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (надалі - Основ'янська МДПІ м. Харкова)

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У жовтні 2013р. позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому поставлено питання про скасування податкового повідомлення-рішення Основ'янсьої МДПІ м. Харкова № від 30.04.2013р.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2014р. у задоволені позову відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив того, що податковим органом правомірно визначено податкове зобов'язання згідно спірного податкового повідомлення рішення з огляду на порушення позивачем норм Податкового кодексу України щодо сплати земельного податку.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийняте нове, яким позовні вимоги задоволено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги колегія суддів апеляційної інстанції виходила з того, що у випадку відсутності відповідних правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності чи право користування земельною ділянкою, така земельна ділянка не може виступати об'єктом оподаткування земельного податку чи податку з орендної плати.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та прийняття нового рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду другої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судом апеляційної інстанції надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до п.2 ч.1 ст.222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Основ'янською МДПІ, на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, прийнято податкове повідомлення-рішення № від 30.04.2013р., згідно з яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2013 рік в сумі 19325,26грн.

Підставою для оспорюваних донарахувань слугував висновок податкового органу про те, що позивач використовує в м. Харкові по вул.Морозова,6 земельну ділянку площею 0,0958 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, які належать йому на праві власності, та згідно поданої ним заяви від 09.06.2003р. був поставлений на облік як платник земельного податку, проте у встановлений законодавством строк ним не було сплачено земельний податок за 2013 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2002р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Харківський деревообробний завод» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за номером 6 по вул.Морозова у м.Харкові, яке складається з лісопильного цеху, нежитловій будівлі, літ. «Д-1», цегляне, загальною площею 1118,7 кв.м., який зареєстровано в реєстрі за №1-176.

Згідно наданою податковим органом довідки від 25.01.2014р. №1034/10/20-38-15-03-17 ОСОБА_1 станом на 01.01.2014р. є платником земельного податку.

Під час проведення розрахунку суми земельного податку використовувались дані автоматизованої системи АРМ «ZEM» та рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.02.2010р. №27/10 «Про внесення мін до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.08 № 42/08 «Про затвердження «Положення про впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2007».

Відповідно до витягу автоматизованої системи АРМ «ZEM» площа земельної ділянки, якою користується позивач, становить 0,0958га, виходячи з якої було здійснено розрахунок земельного податку за 2013 рік (а.с.52-53).

Надаючи оцінку обставинам у справі, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно зі ст.206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України з урахуванням критеріїв, які визначені у розділі XIII «Плата за землю».

Відповідно до ст.269 Податкового кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 Податкового кодексу України).

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати реєстрації права власності на нерухоме майно (п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України).

У касаційній скарзі відповідач зазначає, що ОСОБА_1 сплачувався земельний податок у попередніх періодах. Так, протягом 2009 року позивач мав податковий борг з плати за землю у розмірі 4574,54грн.; у 2010 році нараховано 15740,32грн., сплата з погашенням боргу в сумі 25430,41грн., у 2011 році нараховано податку у сумі 15740,32грн., сплата у сумі 15740,32грн., у 2012 році нараховано податку у сумі 17145,71грн., сплата у сумі 17617,00грн., сплата податку 2013 рік від ОСОБА_1 не надходила.

Наведені обставини щодо сплати земельного податку позивачем у попередніх періодах були викладені у письмових запереченнях, наданих до суду першої інстанції (а.с.80-81).

Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано чи перебуває у власності нерухоме майно, що стало підставою для нарахування земельного податку за 2013 рік.

Крім того, згідно рішення суду першої інстанції, під час розгляду справи представник позивача посилався на зміну площі нежитлового приміщення, що належить позивачу, тому вважав, що площа земельної ділянки змінилася, у зв'язку з чим земельний податок вирахуваний неправильно.

Проте, вказані обставини не прийняті до уваги попередніми судовими інстанціями та не витребувано належні письмові докази для підтвердження або спростування наведених обставин.

Згідно із п.3 ч.1 ст.163 КАС України мотивувальна частина постанови повинна містити встановлені судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст.69 КАС України).

Отже, під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

При цьому, суд постановляє ухвалу про закінчення з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами тільки після того, як проведено всі дії, необхідні для повного та всебічного з'ясування обставин справи, перевірено всі вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, та вичерпано всі можливості збирання й оцінки доказів.

Разом з тим, частина 4 та 5 статті 11 даного Кодексу встановлює, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Виходячи з положень ст.220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що судами з'ясовані всі обставини справи і їм надана правильна юридична оцінка. Вказане позбавляє касаційну інстанцію можливості перевірити юридичну оцінку, надану судами попередніх інстанцій всім обставинам справи.

Зважаючи на наведене, касаційна інстанція на підставі ст.227 КАС України дійшла висновку про неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, у зв'язку з чим справа підлягає направленню на новий розгляд для повного, достовірного з'ясування та правильного вирішення цього спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області - задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року та постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В.Вербицька

___________________ О.В.Муравйов