Справа № 2-а-8523/11
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №2-а-8523/11
номер провадження №2-ар/489/1/15
УХВАЛА

Іменем України

06 травня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУПФУ) про розяснення постанови суду

встановив:

У квітні 2014 року ГУПФУ звернулося до суду із заявою про розяснення постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013.

Вказана постанова незрозуміла заявнику в частині кінцевої дати нарахування та виплати доплати до пенсії.

У судове засідання сторони не зявився, що не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013, зобовязано ГУПФУ здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати починаючи з 01.01.2011, з урахуванням виплачених сум.

У пункті 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» вказано, що за правилами статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розяснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим.

Згідно частини першої статті 170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

З наведеної норми вбачається, що необхідність розяснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

Із змісту заяви ГУПФУ вбачається, що постанова суду боржнику незрозуміла в частині кінцевої дати виконання через зміни, які відбулися в законодавстві, після прийняття такого рішення.

Як вбачається із змісту резолютивної частини постанови, вона не містить кінцевої дати виплати доплати до пенсії, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Такий висновок суду мотивований посиланням на пункт 23 рішення Європейського Суду від 08.11.2005 (Кечко проти України), де зазначено, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Поряд з цим, суд зазначив, що так як на дату прийняття судового рішення положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» були не змінені чи не призупинені, тому у відповідача відсутні будь-які підстави для невиконання цієї норми.

Таким чином, з огляду на мотиви суду наведений у постанові висновок, який відповідає законодавству діючому на момент прийняття постанови, що підтверджується ухвалою апеляційного адміністративного суду, є чітким і зрозумілим, а відтак додаткового розяснення не потребує.

Слід зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові від 08.07.2014 по справі № 21-222а14 вирішуючи питання про зобов'язання нарахувати та виплатити відповідні періодичні платежі дітям війни, суди, у разі відсутності спору про право особи на отримання підвищення до пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не мають підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

За таких обставин, постанова суду є зрозумілою, оскільки не містить положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо його розуміння, а ГУПФУ, як орган державної влади, з огляду на приписи частини другої статті 19 Конституції України зобовязаний діяти у межах визначених цією нормою, в т.ч. і з урахуванням конституційності законів та інших правових актів (стаття 152 Конституції України), а тому підстави для розяснення постанови суду відсутні.

Керуючись статтями 160, 165, 170 КАС України, суд -

ухвалив:

Заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про розяснення постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2011 залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко