Справа № 817/3010/14
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Борискін С.А.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"05" травня 2015 р. Справа № 817/3010/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "17" лютого 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації про поновлення на посаді, зобов'язання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Управління агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області про поновлення на посаді головного спеціаліста-економіста, зобов'язання оплатити допомогу з тимчасової втрати працездатності, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Позов обґрунтовано тим, що наказом начальника Управління АПР від 14.07.2014 року № 10-к ОСОБА_3 була звільнена з посади головного спеціаліста - економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансово-економічного та господарського забезпечення Управління АПР з 17.07.2014 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Проте з 15 по 25 липня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Просить поновити її на роботі з 4.08.2014 року (з дати одужання після стаціонарного та амбулаторного лікування), стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та оплатити лікарняний листок та моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації від 26.08.2014 року № 6-к про звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста - економіста за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КзПП України).

Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного спеціаліста - економіста Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації з 26 серпня 2014 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.08.2014 року по 17 лютого 2015 року у розмірі 12485 грн. 56 коп. (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят п'ять) грн. 56 коп.

Зобов'язано Відділ агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_3 допомогу з тимчасової втрати працездатності на підставі листка непрацездатності від 25.07.2014 року № АГА087864.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивач була вчасно попереджена про вивільнення у зв'язку зі скороченням. Наказом від 14.08.2014 року № 5-К було внесено зміни до наказу від 14.07.2014 року № 10-К, а саме зазначено в п.1 наказу від 14.07.2014 року № 10-К. «Про звільнення ОСОБА_3» вважати таким, що втратив чинність. Для позивачки було надіслано лист від 19.08.2014 року за № 23/04-06/14 з вимогою надати підтверджуючі документи щодо її відсутності на робочому місці з 15 липня по 19 серпня 2014 року. Оскільки, будь яких підтверджуючих документів надано не було, ОСОБА_3 на роботу не прибула, тому наказом від 26.08.2014 року №6-К вона була звільнена з посади головного спеціаліста - економіста за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України). Що стосується виплат за лікарняним листом, то його позивачка здала лише у грудні 2014 року, проте усі нараховані кошти були утримані на користь держави на виконання припису Державної фінансової інспекції у Рівненській області.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися. Про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Надіслали заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_3 працювала на посаді головного спеціаліста - економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансово-економічного та господарського забезпечення Управління агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області (далі - Управління АПР).

На підставі розпорядження голови Демидівської РДА від 08.05.2014 року «Про впорядкування структури Демидівської РДА» відбулася реорганізація певних структурних підрозділів РДА, у тому числі Управління АПР було перейменоване у Відділ АПР та виведено зі структури та штатного розпису посаду начальника відділу виробництва продукції тваринництва і рослинництва і соціально трудових відносин та посаду головного спеціаліста-економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансово-економічного та господарського забезпечення (яку займала позивачка).

15 травня 2014 року наказом начальника Управління АПР № 8-К ОСОБА_3 була попереджена про наступне вивільнення (а.с.96).

Наказом начальника Управління АПР від 14.07.2014 року № 10-к ОСОБА_3 була звільнена з посади головного спеціаліста-економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансово-економічного та господарського забезпечення Управління АПР з 17.07.2014 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.98).

З 15 липня по 25 липня 2014 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «Демидівська центральна районна лікарня», про що свідчить листок непрацездатності від 25.07.2014 року серія АГА № 087864 (т.1 а.с.214).

У зв'язку з цим 14.08.2014 року відповідачем прийнятий наказ № 5-К про втрату чинності п.1 наказу від 14.07.2014 року № 10-К «Про звільнення ОСОБА_3» (т.1 а.с.104).

Листом від 19.08.2014 року за № 23/04-06/14 зобов'язано надати підтверджуючі документи щодо її відсутності на робочому місці з 15 липня по 19 серпня 2014 року, який ОСОБА_3 отримала 21.08.2014 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.106).

26.08.2014 року було складено акт про її відсутність на робочому місці без поважних причин з 26.07.2014 по 26.08.2014 року (т.1 а.с.107).

26.08.2014 року прийнято наказ начальника Відділу АПР від 26.08.2014 року №6-К про звільнення ОСОБА_3 з посади головного спеціаліста - економіста за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України).

Про наявність наказів від 14.08.2014 року та від 26.08.2014 року позивача було повідомлено листом від 26.08.2014 року.

Відповідно до ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше 3 годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що звільнення на підставі прогулу допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини.

В свою чергу позивач фактично була поновлена на роботі наказом від 14.08.2014 року за посадою, яку займала.

Проте, з наказом від 14.08.2014 року позивач так і не була ознайомлена належним чином.

Крім того, позивача листом від 17.07.2014 року № 155/01-29/14 повідомлялося про необхідність прибути на роботу для отримання трудової книжки та повного розрахунку, який позивачка отримала 21.07.2014 року під час перебування на стаціонарному лікуванні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з листа від 19.08.2014 року неможливо встановити, що наказ від 14.07.2014 року про звільнення позивача втратив чинність та про наявність наказу від 14.08.2014 року.

Про наявність наказу від 14.08.2014 року та від 26.08.2014 року позивач дізналася лише з листа від 26.08.2014, який отримала 27.08.2014 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було допущено прогулу, оскільки позивач не знала про те, що її трудові правовідносини з роботодавцем тривають.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ від 26.08.2014 року № 6-К про звільнення позивача за прогули є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

На підставі довідок про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивачки, з урахуванням графіку роботи Відділу АПР (а.с.225, 237, 238) за 124 робочі дні розмір суми заробітної плати за час вимушеного прогулу складає: 124*100,69=12485,56 грн., з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів.

Суд встановив, що листок непрацездатності серії АГА № 087864 був зданий ОСОБА_3 до Відділу АПР 29.12.2014 року, у той же день зареєстрований за вх. № 62/11-28/14 та прийнятий до оплати, що підтверджується актом відповідача від 29.12.2014 року (т.1 а.с.177).

Згідно з довідкою Відділу АПР від 16.02.2015 року № 42/01-29/15 нараховані для ОСОБА_3 кошти були стягнуті у доход держави на виконання вимоги Державної фінансової інспекції України від 19.11.2014 року № 140-13/1740 (т.1 а.с.192).

Згідно ст.236 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Колегія суддів визнає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач не мав повноважень самостійно стягнути з позивачки суму заподіяних збитків, а відповідно до вимог ст.236 КЗпП України міг здійснити це лише у спосіб подання позову до суду, що зроблено не було.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даному випадку позивач, зокрема, просила поновити її на роботі, проте колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що для належного захисту порушеного права необхідно також і скасувати наказ про звільнення позивача.

Стосовно строків звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Звільнення позивача від роботи відбулося наказом від 26.08.2014 року, про що позивач дізналася 27.08.2014 року.

З метою захисту свого права позивач звернулася до Демидівського районного суду Рівненської області. Ухвалою від 03.10.2014 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до управління агропромислового розвитку Демидівської РДА про поновлення на роботі та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

13.10.2014 року відповідну позовну заяву було подано до Рівненського окружного адміністративного суду. До того ж позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що строк звернення позивачем до суду не пропущено.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посаду, яку займала позивач - головного спеціаліста економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності, фінансово-економічного та господарського забезпечення. - виведено із структури та штатного розпису на підставі розпорядження голови Демидівської РДА № 40-к від 08.05.2014 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, незаконно звільнений працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Колегія суддів зазначає, що законодавець не ставить можливість поновлення працівника на роботі в залежність від наявності (збереження) його посади на час розгляду справи. Тож позивача має бути поновлено на тій посаді, з якої вона була незаконно звільнена.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "17" лютого 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Відділ агропромислового розвитку Демидівської районної державної адміністрації пров.Новий,2, смт.Демидівка, Демидівський район, Рівненська область, 35200

- ,