Справа № 2а-1970/145/12
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2015 р. м. Київ К/800/31432/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Головчук С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мак Тернопіль» до Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі про визнання протиправними та скасування рішення

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2012 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і просив визнати протиправним та скасувати рішення № 426 від 16 листопада 2011 року, винесене заступником начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі ОСОБА_1, про застосування штрафної санкції в розмірі 6480,16 грн (10%) та нарахування пені у розмірі 33102,67 грн за період з 2 квітня 2010 року до 10 листопада 2011 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2014 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2012 року скасовано. Позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі від 16 листопада 2011 року № 426 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мак Тернопіль» фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (несвоєчасну сплату) страхових внесків.

Відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції. Зазначає, що оскаржуване позивачем рішення від 16 листопада 2011 року №426 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені підписане повноважною особою - заступником начальника Управління, оскільки згідно Додатку до наказу Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі «Про функціональні повноваження, посадові обов'язки та права, повноваження щодо підпису документів начальника Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі та його заступників» від 31 березня 2011 року №79 право підпису вказаних документів закріплено за заступником начальника Управління ОСОБА_1, тому висновок апеляційного суду про скасування зазначеного рішення є помилковим.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, визначених частиною другою статті 220 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.

Під час розгляду справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

16 листопада 2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в м.Тернополі прийнято рішення № 426 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким на підставі пункту 2 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мак Тернопіль» застосовано штрафну санкцію в розмірі 6480,16 грн (10%) та нараховано пеню у розмірі 33102,67 грн за період 2 квітня 2010 року до 10 листопада 2011 року.

За період до 1 січня 2011 року відносини, що виникали між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулювалися Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV. Зазначеним Законом визначалися платники страхових внесків, порядок їх нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Частиною другою статті 106 Закону № 1058-IV, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено, що суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Із набранням чинності Законом України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI наведена вище норма матеріального права була скасована (підпункт «й» підпункту 12 пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону).

Сплата страхових внесків здійснюється у строки, визначені частиною шостою статті 20 Закону № 1058-ІV, - щоквартально, протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу. Суми несплачених страхових внесків вважаються простроченою заборгованістю і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Водночас відповідно до абзацу п'ятого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, після набрання чинності Законом № 2464-VІ за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій (пені) за несплату заборгованості зі страхових внесків, яка виникла до 1 січня 2011 року.

Проаналізувавши наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що суми штрафних санкцій (пені) за несплату заборгованості зі страхових внесків, яка виникла до 1 січня 2011 року, мають бути стягнуті й після цієї дати, оскільки зазначена заборгованість виникла в період дії статті 106 Закону № 1058-IV, а тому відповідач правомірно застосував до позивача фінансові санкції та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2010 рік відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, а саме положень статті 106 Закону № 1058-IV.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду України від 3 липня 2012 року та від 25 березня 2014 року (справи №21-157а12, №21-27а14), які відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для всіх судів України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки рішення від 16 листопада 2011 року №426 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені безпідставно підписано заступником начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі ОСОБА_1 Частинами тринадцятою і сімнадцятою статті 106 Закону № 1058-IV встановлено, що фінансові санкції у виді штрафу і пені застосовуються до страхувальників виконавчими органами Пенсійного фонду, від імені яких на рівні районів, міст, районів у містах діють начальники відповідних управлінь Пенсійного фонду, а заступники - лише в разі відсутності начальників цих управлінь. Доказів того, що станом на час винесення рішення № 426 від 16 листопада 2011 року начальник Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі був відсутній і повноваження щодо застосування фінансових санкцій в цей період перейшли до заступника начальника цього Управління, відповідач не надав.

Проте такий висновок суду апеляційної інстанції не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини тринадцятої статті 106 Закону № 1058-IV про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Частиною сімнадцятою статті 106 Закону № 1058-IV передбачено, що від імені виконавчих органів Пенсійного фонду розглядати справи про правопорушення і накладати фінансові санкції та адміністративні стягнення мають право директор виконавчої дирекції Пенсійного фонду, його заступники, начальники головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх заступники, начальники управлінь Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах, а в разі їх відсутності - заступники начальників цих управлінь, на підставі документів, що свідчать про вчинення правопорушення.

Згідно Додатку 1 до наказу Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі «Про функціональні повноваження, посадові обов'язки та права, повноваження щодо підпису документів начальника Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі та його заступників» від 31 березня 2011 року №79 на заступника начальника Управління ОСОБА_1 покладено повноваження щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюються сторонами у справі, згідно розрахунку фінансової санкції та пені (а.с.12) вбачається несвоєчасна сплата позивачем страхових внесків.

Враховуючи викладене, Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі рішенням № 426 від 16 листопада 2011 року правомірно застосувало до позивача штрафні санкції та пеню за несвоєчасну сплату заборгованості по страхових внесках за період з 2 квітня 2010 року до 10 листопада 2011 року.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2014 року скасувати, залишивши в силі постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2012 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Головчук С.В.