Справа № 2а/1770/486/2012
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Дорошенко Н.О.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"03" грудня 2012 р. Справа № 2а/1770/486/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_2

при секретарі Кошиль О.Ю.

за участю сторін:

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" квітня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 районної спілки споживчих товариств до ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 районна спілка споживчих товариств звернулась з позовом до ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень щодо відмови у видачі свідоцтва платника єдиного податку та зобов'язання видати свідоцтво платника єдиного податку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2012 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2012 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. На підставі п.291.3 ст.291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

До четвертої групи суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відносяться юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, які протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: середньооблікова кількість працівників не перевищує 50 осіб; обсяг доходу не перевищує 5 000 000 гривень ( п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України). У п.п. 291.5.1, 291.5.4, 291.5.5, 291.5.7, 291.5.8, п.291.5 ст.291 Податкового кодексу України зазначено перелік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які не можуть бути платниками єдиного податку якщо вони здійснюють зазначену у даному пункті діяльність.

Відповідно до п. "г" ст.5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності" № 4014-VI від 04.11.2011 року, суб'єкти господарювання, які були платниками єдиного податку відповідно до Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" або фіксованого податку відповідно до розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", а також юридичні і фізичні особи - підприємці, які були платниками інших податків і зборів, встановлених Податковим кодексом України, та прийняли рішення з 1 січня 2012 року перейти на спрощену систему оподаткування відповідно до норм цього Закону і відповідають вимогам статті 291 Податкового кодексу України, подають відповідну заяву не пізніше 25 січня 2012 року. Для визначення обсягу доходу, що дає право на застосування спрощеної системи оподаткування у 2012 році суб'єктами господарювання, які не були платниками єдиного чи фіксованого податку, дохід від провадження господарської діяльності, одержаний у 2011 році, перераховується з урахуванням норм статті 292 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що позивач в 2009, 2010, 2011 роках був платником єдиного податку. 12 січня 2012 року, в межах встановленого законом строку, позивачем подано до ОСОБА_3 ОДПІ заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та розрахунок доходу за попередній календарний рік. Середньооблікова чисельність працівників - 9 осіб; обрані види діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2005: консультування з питань комерційної діяльності та управління; здавання в оренду власного нерухомого майна; діяльність у сфері бухгалтерського обліку та аудиту; посередництво в торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; діяльність їдалень; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту. Обсяг доходу за попередній календарний рік становить 655 105,00 грн. Стороною відповідача достовірність зазначених платником відомостей щодо середньооблікової чисельності працівників, видів діяльності, обсягу доходу за попередній календарний рік - не заперечується, під сумнів не ставиться.

23 січня 2012 року ОСОБА_3 ОДПІ на адресу позивача надіслано лист № 355, в якому зазначено, що відповідно до пп.291.5.5 п.291.5 статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання, у статутному капіталі яких сукупність часток, що належить юридичним особам, які не є платниками єдиного податку дорівнює або перевищує 25 відсотків. Будь-які інші відомості податковим органом не зазначені.

Суд першої інстанції в даному випадку правильно визначив, що в ході судового розгляду справи підлягали до перевірки фактичні обставини щодо наявності (відсутності) визначених законом підстав для перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, а зокрема - наявність (відсутність) в статутному капіталі позивача часток, що належать юридичним особам, які не є платниками єдиного податку, в розмірі, що дорівнює або перевищує 25 відсотків.

За своєю правовою природою статутний капітал - це зареєстрований у встановленому законом порядку та закріплений в установчих документах грошовий еквівалент майна, яке повинно бути передане підприємству у власність (повне господарське відання, оперативне управління) у вигляді внесків для забезпечення його господарської діяльності та як сплата його учасниками отримуваних ними майнових прав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про кооперацію" № 1087-IV від 10.07.2003 року споживчий кооператив (споживче товариство) - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів.

Згідно ст. 8 Закон України "Про споживчу кооперацію" № 2265-XII від 10.04.1992 року споживчі товариства можуть на добровільних засадах об'єднуватися в місцеві спілки, Центральну спілку споживчих товариств України, і мають право вільного виходу з них.

Взаємовідносини між споживчими товариствами та їх спілками будуються на договірних засадах. Товариства можуть делегувати спілкам частину своїх повноважень та виконання окремих функцій. Спілки споживчих товариств виходячи з делегованих їм прав можуть представляти і захищати інтереси споживчих товариств, їх членів та обслуговуваного населення у відповідних державних та інших органах, а також у міжнародних організаціях; подавати споживчим товариствам практичну допомогу в здійсненні господарської діяльності, впровадженні в практику досягнень науково-технічного прогресу, передового досвіду; проводити науково-дослідні і дослідно-конструкторські роботи, підготовку та підвищення кваліфікації кадрів; вирішувати господарські спори між організаціями і підприємствами споживчої кооперації; вести власну господарську діяльність, спрямовану на створення необхідної виробничої та соціальної інфраструктури споживчої кооперації. Вищим органом управління спілки є з'їзд (конференція), який приймає статут, обирає розпорядчі, виконавчі та контрольні органи, вирішує інші питання діяльності спілки. Взаємодія і підпорядкованість розпорядчих, виконавчих та контрольних органів спілки визначається статутом. Спілка визнається юридичною особою і може здійснювати господарську та іншу не заборонену чинним законодавством діяльність з дня її державної реєстрації. Вона не відповідає за зобов'язаннями споживчих товариств і не має щодо них розпорядчих функцій.

Законом України "Про споживчу кооперацію" не встановлено обов'язку формувати та визначати в установчих документах споживчої спілки розмір статутного капіталу та виділяти розмір часток її засновників (учасників). Таким чином матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_4 районна спілка споживчих товариств зареєстрована як юридична особа ОСОБА_4 районною державною адміністрацією Рівненської області 29.06.1998 року.

До моменту набрання чинності Господарського кодексу України від 16.01.2003 року № 436-IV із змінами та доповненнями (до 01.01.2004 року) юридичні особи могли створюватися із формуванням статутного фонду або без його формування згідно законодавства. В чинному статуті ОСОБА_4 районної спілки споживчих товариств, викладеному в новій редакції, державна реєстрація якого проведена 23.02.2011 року номер запису в ЄДР 100005, зазначено, що ОСОБА_4 районна спілка споживчих товариств об'єднує на добровільній основі Антонівське, ОСОБА_4, Ново-Рафалівське та Старорафалівське споживчі товариства Володимирецького району Рівненської області, котрі є її членами і виконують вимоги її статуту (п.2). Членство в райспоживспілці є добровільним. Споживче товариство стає членом райспоживспілки після сплати ним у повному обсязі вступного внеску, розмір якого визначається за рішенням зборів ради райспоживспілки, та прийняття зборами Ради чи правлінням райспоживспілки відповідного рішення (п.8). Об'єкти права власності райспоживспілки можуть перебувати у спільному володінні райспоживспілки, споживчих товариств, що входять до її складу, облспоживспілки, Укоопспілки, їх частка у майні визначається взаємними угодами (договорами) (п.39).

Отже, в чинному статуті позивача розмір статутного капіталу та частки засновників (учасників) в статутному капіталі - не визначені. Крім цього, в статуті позивача відсутні норми, які ставлять в залежність формування та компетенцію органів управління і контролю райспоживспілки від частки учасників райспоживспілки в її статутному фонді.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно критично оцінив та не взяв до уваги доводів відповідача щодо наявності запису про розмір статутного капіталу в статуті ОСОБА_4 районної спілки споживчих товариств в редакції 2001 року, так як згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 02.02.2012 року "Дані про розмір статутного фонду (статутного або складеного капіталу) та дата закінчення його формування" - наявний запис: "0,00 грн., 29.06.1998 року"; "розмір внеску засновників (учасників) юридичної особи до статутного фонду - 0,00 грн.".

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" № 755-IV від 15.05.2003 року якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

З огляду на вищенаведене, враховуючи відомості з Єдиного державного реєстру, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що статутний фонд ОСОБА_4 районною спілкою споживчих товариств не сформовано (не передбачено). Оскільки розмір внеску учасників райспоживспілки становить 0,00 грн., суд вважає безпідставним визначення податковим органом часток споживчих товариств-учасників райспоживспілки у відсотковому співвідношенні до несформованого статутного фонду. На думку суду у разі відсутності реєстраційних відомостей щодо розміру статутного фонду юридичної особи та розміру часток засновників (учасників) в статутному фонді, обмеження щодо перебування на спрощеній системі оподаткування, встановлені пп.291.5.5 п.291.5 ст.291 Податкового кодексу України, на таку юридичну особу не поширюються. Таким чином, відмова ОСОБА_3 ОДПІ у видачі ОСОБА_4 районній спілці споживчих товариств свідоцтва платника єдиного податку з посиланням на пп.291.5.5 п.291.5 ст.291 Податкового кодексу України є безпідставною, позивач відповідає вимогам до платника єдиного податку, що закріплені в статті 291 Податкового кодексу України.

В даному випадку відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у видачі ОСОБА_4 районній спілці споживчих товариств свідоцтва платника єдиного податку з підстав пп.291.5.5 п.291.5 ст.291 Податкового кодексу України, а відтак обумовле на відмова є протиправною, такою, що порушує законні права позивача, які підлягали судовому захисту шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень видати ОСОБА_4 районній спілці споживчих товариств свідоцтво платника єдиного податку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи відповідача є не переконливими, спростовуються наведеним вище та відповідно, не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" квітня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) І.Г. Охрімчук

судді: (підпис)

(підпис) ОСОБА_5

ОСОБА_2

З оригіналом згідно: суддя ________________________________ І.Г. Охрімчук

Повний текст Ухвали виготовлено "04" грудня 2012 р.

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 районна спілка споживчих товариств вул.Соборна,24,смт.Володимирець,Рівненська область,34300

3- відповідачу ОСОБА_3 об'єднана державна податкова інспекція Рівненської області Державної податкової служби м-н Будівельників, 1,м.Кузнецовськ,Рівненська область,34400