Справа № 826/6442/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08 травня 2015 року 08:03 №826/6442/14

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Саніна Б.В., при секретарі судового засідання Дмитрієвій В.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві
третя особа про Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.04.2014 р. №
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - позивач/ОСОБА_1.) до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - відповідач/ДПІ у Дарницькому р-н ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому просить суд:

1. Визнати протиправним податкове повідомлення-рішення від 16.04.2014 р. № винесене ДПІ у Дарницькому р-н ГУ Міндоходів у м. Києві.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2014 р. № винесене ДПІ у Дарницькому р-н ГУ Міндоходів у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати Акт від 03.04.2014 р. №3155/26-51-17-03/НОМЕР_1.

4. Визнати протиправним та скасувати нарахування грошового зобов'язання позивачу за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, 11010500 в загальній сумі 595 158,87 грн., в тому числі: за основним платежем - збільшення на 476 127,07 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 119 031,77 грн.

5. Судові витрати присудити на користь позивача за рахунок Державного бюджету України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва №826/6442/14 від 26.05.2014 р. було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду під головуванням судді Окружного адміністративного суду м. Києва Дегтярьової О.В.

Водночас, у зв'язку із закінченням строку повноважень судді Окружного адміністративного суду м. Києва Дегтярьової О.В. було здійснено повторний розподіл адміністративної справи №826/6442/14 та передано її для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Саніну Б.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2015 р. адміністративну справу №826/6442/14 було прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

В той же час, під час розгляду адміністративної справи, відповідно до положень ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) було допущено процесуальне правонаступництво та замінено ДПІ у Дарницькому р-н ГУ Міндоходів у м. Києві на його правонаступника Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (ДПІ у Дарницькому р-н ГУ ДФС у м. Києві).

В судове засідання з'явився позивач та його представник, які позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові, зокрема зазначають, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 16.04.2014 р. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце судового розгулу справи був належним чином повідомлений, заяв щодо перенесення розгляду справи або слухання справи за його відсутності до суду не подавав, про причини неявки суду не повідомляв.

В судове засідання третя особа не з'явилась, про дату, час та місце судового розгулу справи була належним чином повідомлена, заяв щодо перенесення розгляду справи або слухання справи за її відсутності до суду не подавала, про причини неявки суду не повідомляла.

Зважаючи на неявку в судове засідання відповідача та третьої особи, а також приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.128 КАС України, суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві №360-П від 27.03.2014 р. «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» та повідомлення №2739/Г/26-51-17-03 від 27.03.2014 р., головним державним ревізором - інспектором податкової та митної справи 13 рангу відділу адміністрування податку на доходи фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Дарницькому р-н ГУ Міндоходів у м. Києві Топольницькою О.В. було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за 2012 р. фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) з питань дотримання вимог Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Зокрема, як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, що підтверджується поясненнями сторін, перевірка своєчасності подання та нарахування сум податку на доходи фізичних осіб у річній декларації згідно ПК України, в частині визначення доходу у вигляді сум анульованого (прощеного) кредитором боргу та суми податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік була проведена на підставі відомостей з ДРФО Міністерства доходів і зборів України про суми виплачених доходів та утриманих з них податків (форма 1-ДФ), а також листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №04-2-0/3693 від 11.10.2013 р., яким на запит відповідача №3619/10/26-51-17-03-20 було повідомлено про те, що Банком було нараховано позивачу дохід у розмірі 2 802 009,85 грн. в результаті анулювання (прощення) заборгованості.

Так, за результатами проведеної перевірки ДПІ у Дарницькому р-н ГУ Міндоходів у м. Києві було складено акт №3155/26-51-17-03/НОМЕР_1 від 03.04.2014 р. «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки правильності дотримання вимог ПК України гр. ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) за період 2012 року» (надалі - Акт №3155), в якому було зафіксовано про встановлені порушення позивача, зокрема:

- п.176.1 ст.176, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, ст.36 ПК України - фізичною особою ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_4) податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 р. до ДПІ у Дарницькому р-н ГУ Міндоходів у м. Києві подано, але сплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в повному обсязі не здійснено.

На підставі Акту №3155, відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 16.04.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 595 158,84 грн. (з яких 476 127,07 грн. - за основним платежем та 119031,77 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням № від 16.04.2014 р., позивачем 28.04.2014 р. було подано до Головного управління Міндоходів у м. Києві скаргу №3345/Г.

Розглянувши подану позивачем скаргу №3345/Г, Головним управління Міндоходів у м. Києві було прийнято рішення №1341/Г/26-15-10-09-25 від 23.06.2014 р. про результати розгляду первинної скарги, яким оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 16.04.2014 р. було залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує права та законні інтереси позивача, останній звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається із матеріалів справи, що не заперечується позивачем, 21.07.2008 р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») було укладено кредитний договір №223317262 (надалі - Кредитний договір №2233/7262), відповідно до якого Кредитор надає Позичальнику кредит, а Позичальник отримує його відповідно до умов кредитування за програмою кредитування, на будівництво власного житла у розмірі 129 000,00 доларів США.

При цьому, з метою забезпечення належного виконання умов Кредитного договору №223317262, 21.07.2008 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. та зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_3 (надалі - Договір іпотеки НОМЕР_3), відповідно до якого було передано в іпотеку квартиру №120, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. №7А.

В той же час, як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, після часткового погашення боргу за Кредитним договором №223317262 у розмірі 82 323,00 доларів США, що складає еквівалент 658 007,74 грн., шляхом реалізації предмета іпотеки згідно Договору іпотеки НОМЕР_3, 17.12.2012 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір про припинення зобов'язань за Кредитним договором №2233/7262 (надалі - Договір припинення зобов'язань від 17.12.2012 р.).

Так, в п.1.1 Договору припинення зобов'язань від 17.12.2012 р. сторони визнали та підтвердили, що розмір непогашеної Позичальником заборгованості за Кредитним договором №223317262 станом на день укладення цього Договору складає 350 557,97 доларів США, що еквівалентно 2 802 009,85 грн., в тому числі: основна сума боргу кредиту - 110 695,07 доларів США (884 785,69 грн.), процентів нарахованих за користуванням кредитом - 2 323,56 доларів США (18 572,22 грн.) та розрахованої пені - 237 539,34 доларів США (1 898 651,94 грн.).

Відповідно до п.1.2 Договору припинення зобов'язань від 17.12.2012 р. у зв'язку із погашенням Позичальником, до підписання цього договору заборгованості по кредиту за Кредитним договором №223317262 у розмірі 82 323,00 доларів США, що еквівалентно 658 007,74 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору, на дату погашення сторони домовились, що з дати укладення цього договору боргові зобов'язання за Кредитним договором припиняються, а Кредитний договір вважається розірваним.

В п.1.3 Договору припинення зобов'язань від 17.12.2012 р., сторони засвідчили, що вони не мають та не матимуть надалі одна до одної жодних претензій, пов'язаних з виконанням чи припиненням зобов'язань за Кредитним договором №2233/7262.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2012 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було надіслано на адресу позивача лист-повідомлення №114-17-4-00/3112 (в порядку пп.д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України), в якому було повідомлено про те, що 17.12.2012 р. на підставі Договору припинення зобов'язань від 17.12.2012 р., позивачу анульовано (прощено) заборгованість за Кредитним договором №223317262 у розмірі, що складає 350 557,97 доларів США, що еквівалентно 2 802 009,85 грн. по офіційному курсу НБУ на дату прощення, в тому числі за: основною сумою боргу - 110 695,07 доларів США (884 785,69 грн.), нарахованими відсотками - 2 323,56 (18 572,22 грн.) та розрахункової пені за кредитом - 237 539,34 доларів США (1 898 651,94 грн.).

Водночас, в листі-повідомленні №114-17-4-00/3112, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було роз'яснено ОСОБА_1 положення пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, відповідно до якого анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, а тому позивачу необхідно самостійно сплати податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

З врахуванням вищевикладеного, суд критично ставиться до доводів позивача та його представника щодо неотримання листа №114-17-4-00/3112, надісланого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки, як вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення №201 вищезазначений лист №114-17-4-00/3112, було вручено, працівником поштового відділення, особисто ОСОБА_1 09.01.2013 р.

11.02.2014 р. ОСОБА_1 подала податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 р., в якій відобразила суму загального річного оподатковуваного доходу в розмірі 187 748,53 грн. та суму податкових зобов'язань в розмірі 2 346,89 грн.

Так, суд критично ставиться до доводів позивача на рахунок того, що анульована (прощена) заборгованість не є доходом в розумінні ПК України. Разом з тим, суд критично ставиться до посилань представника позивача, на рахунок того, що сума за процентами, що були анульовані ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не повинні включатись як додаткове благо, не повинні відображатись у річній податковій декларації та не повинні оподатковуватись податком з доходів фізичних осіб, з огляду на наступне.

Так, в п.164.1 ст.164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

В абз.д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Під додатковим благом, положення пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України розуміють кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами р.IV цього Кодексу).

Водночас, пп.14.1.258 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

При цьому, положеннями пп.14.1.206 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна. До процентів, зокрема, включаються платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит. Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум.

Тобто положення ПК України чітко визначають що проценти за договором є доходом, який має бути сплачений за користування коштами.

Як наслідок, суд погоджується із доводами представника відповідача, що проценти за користування сумою позики, які мав сплатити позивач за Кредитним договором №223317262 та які були анульовані ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», є додатковим благом позивача, а тому остання мала відобразити їх у річній податковій декларації та повинна була сплатити із даної суми податок з доходів фізичних осіб.

Так, п.36.1 ст.36 ПК України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п.36.5 ст.36 ПК України).

В той же час, положеннями п.176.1 ст.176 ПК України визначено, що платники податку зобов'язані: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики; отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим. На вимогу органу державної податкової служби та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку; подавати податкову декларацію за результатами податкового (звітного) року у строки, передбачені цим Кодексом для платників податку на доходи фізичних осіб, якщо протягом такого податкового (звітного) року оподатковувані доходи нараховувалися (виплачувалися, надавалися) у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, платнику податку у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами двома або більше податковими агентами і при цьому загальна річна сума таких оподатковуваних доходів перевищує сто двадцять розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується самим позивачем, податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік до ДПІ у Дарницькому р-н ГУ Міндоходів ОСОБА_1 було подано, але повної суми доходу отриманого в результаті анулювання (прощення) ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за Кредитним договором №2233/7262 у розмірі 2 802 009,85 грн. як податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, не вказано.

Таким чином, з врахуванням заявлених позовних вимог, суд погоджується із посиланням представника відповідача про правомірне донарахування позивачу доходу із фізичних осіб на суму 476 127,07 грн., внаслідок чого, суд приходить до висновку, що оскаржуване повідомлення-рішення від 16.04.2014 р. № є правомірним та таким, що винесене відповідачем з дотриманням норм чинного законодавства.

Поряд із цим, згідно із п.86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Поряд із цим, наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. №984 затверджений Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (надалі - Порядок №984), в п.3 якого зазначено, що акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, а також посадовими особами платника податків або його законними представниками.

Відповідно до п.4 та п.5 Порядку №984 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно із п.6 Порядку №984 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, у разі виявлення під час перевірки правочинів, що суперечать інтересам держави та суспільства, або безтоварні операції контролюючий орган повинен відобразити вказане в акті перевірки.

Відповідно до п.86.3 ст.86 ПК України Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено ст.77 та ст.78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Отже, акт перевірки є службовим документом, у якому зафіксовано відповідні порушення податкового законодавства та який жодним чином не може порушувати права та інтереси позивача. Крім того, суд зауважує, що вчинені податковим органом дії щодо складання акту документальної виїзної перевірки не породжують для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов'язки.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від №К/9991/36349/11 від 01.11.2011 р., К/800/21027/13 від 30.10.2013 р., К/9991/36525/12 від 26.06.2013 р.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 24.09.2013 р. акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні ст.17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Таким чином, виходячи із завдань КАС України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для фізичної чи юридичної особи прав, свобод та законних інтересів останніх.

Зважаючи на викладене, акт є службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи, що здійснюють державний нагляд.

Тобто, сам акт не встановлює відповідальності для особи, яка допустила недоліки чи порушення встановлені під час проведення перевірки та не породжує правових наслідків для позивача. Таким чином, правомірність акту чи його висновків не може бути предметом судового розгляду за правилами КАС України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати Акт №3155 відмовити.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частинами 1, 2 та 3 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до ст.94 КАС України, судовий збір не підлягає відшкодуванню позивачу.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя Б.В. Санін