Справа № 826/1146/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 травня 2015 року письмове провадження № 826/1146/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовомНепідприємницького товариства «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Резерв Тернопілля»
до треті особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» Остапенко І.В. Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, Приватне акціонерне товариство «Компанія з управління активами «Національний резерв»
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Непідприємницьке товариство «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Резерв Тернопілля» (надалі - позивач або НТ «ВНПФ «Резерв Тернопілля») з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач 1 або Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» Остапенко І.В. (надалі - відповідач 2 або Уповноважена особа ФГВФО), в якому просило суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо неповернення пенсійних активів у розмірі 35 000,00 грн. розміщених у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Південкомбанк» згідно Договору банківського вкладу «Стандартний» № 303Д-11Ю від 25.11.2013 року.

2. Зобов'язати відповідача 1 повернути позивачу пенсійні активи у розмірі 35 000,00 грн. розміщені у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Південкомбанк» згідно Договору банківського вкладу «Стандартний» № 303Д-11Ю від 25.11.2013 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем 1 у порушення положень Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», допущена протиправна бездіяльність по неповерненню позивачу пенсійних активів, розміщених у ПАТ «КБ «Південкомбанк», що порушує права та законні інтереси фізичних осіб - учасників НТ «ВНПФ «Резерв Тернопілля».

Представник відповідача 1 проти позову заперечував з підстав відсутності між позивачем та відповідачем 1 будь-яких відносин щодо пенсійних активів, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що учасники позивача є вкладниками в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також зазначив, що відповідач 1 жодним чином не порушив прав та інтересів позивача, оскільки між ними відсутні публічно-правові відносини та просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

В ході судового розгляду, до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, були залучені - Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку (надалі - третя особа 1 або НКЦПФР) та Приватне акціонерне товариство «Компанія з управління активами «Національний резерв» (надалі - третя особа 2 або ПрАТ «КУА «Національний резерв»).

Третя особа 1 надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що для всебічного та повного виконання своїх функцій та з метою захисту прав інвесторів, нею були надіслані листи до Національного банку України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг з проханням сприяти вирішенню питань стосовно виконання банківськими установами своїх зобов'язань перед недержавними пенсійними фондами відповідно до укладених договорів.

У судове засідання 28.04.2015 року відповідач 2 та третя особа 2 явку уповноважених представників не забезпечили, письмових пояснень чи заперечень по суті спору суду не подали.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є недержавним пенсійним фондом, отже є неприбутковою юридичною особою, єдиним видом діяльності якої є здійснення недержавного пенсійного забезпечення.

Згідно договору банківського вкладу «Стандартний» від 25.11.2013 року № 303Д-11Ю, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Південкомбанк» (надалі-Банк) та НТ «ВНПФ «Резерв Тернопілля», від імені та за рахунок якого діє ПрАТ «КУА «Національний резерв» на підставі договору про управління активами недержавного пенсійного фонду № 2-КУА від 02.06.2014 року, Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 0003 в Глибочицькому відділенні Київської філії ПАТ «КБ «Південкомбанк». Вкладник перераховує грошові кошти у безготівковій формі на рахунок, а Банк приймає грошові кошти Владника в сумі 35 000,00 грн. Банк зобов'язується повернути Вкладнику вклад 28.05.2014 року. За користування коштами Банк сплачує Вкладнику проценти з розрахунку 20,5 % річних.

При цьому, доказів перерахування Банку відповідних грошових коштів у сумі 35 000,00 грн. позивач суду не надав.

Позивач звернувся до ПАТ «КБ «Південкомбанк» із заявою від 16.06.2014 року вих. № 221 про повернення грошових коштів за договором від 25.11.2013 року № 303Д-11Ю в сумі 35 000,00 грн., проте грошові кошти позивачу банком повернуті не були.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.09.2014 року № 598 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 26.09.2014 року № 101 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Південкомбанк».

У зв'язку з наведеним, позивач звернувся до відповідача 1 із заявою від 15.12.2014 року вих.№14 про повернення коштів (депозитного вкладу) в розмірі 35 000,00 грн., розміщених у ПАТ «КБ «Південкомбанк» згідно договору банківського вкладу «Стандартний» від 25.11.2013 року № 303Д-11Ю, на яку отримав відповідь відповідача 1 від 13.01.2015 року вих. № 09-342/15, в якій зазначалося, що за приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є виключно фізична особа, якій держава гарантує відшкодування в розмірі до 200000,00 грн., а не юридична особа, якою є позивач. При цьому, задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку відбувається у порядку черговості. Отже, у разі акцептування банком кредиторських вимог позивача, вони можуть бути задоволенні у сьому чергу кредиторських вимог, як це передбачено частиною 1 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На думку позивача, пенсійні активи не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків, отже їх неповернення відповідачем 1 свідчить про допущення протиправної бездіяльності, що стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідними позовними вимогами.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні та регулює правовідносини, пов'язані з цим видом діяльності визначає Закон України «Про недержавне пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 р. № 1057-IV (надалі - Закон № 1057-IV).

Згідно статті 1 Закону № 1057-IV у цьому Законі поняття вживаються в такому значенні, зокрема:

відкритий пенсійний фонд - недержавний пенсійний фонд, учасниками якого можуть бути будь-які фізичні особи незалежно від місця та характеру їх роботи;

вкладник недержавного пенсійного фонду (далі - вкладник фонду) - особа, яка сплачує пенсійні внески на користь учасника шляхом перерахування грошових коштів до недержавного пенсійного фонду відповідно до умов пенсійного контракту та закону;

зберігач пенсійного фонду (далі - зберігач) - Національний банк України або банк, який на підставі відповідної ліцензії провадить діяльність із зберігання активів пенсійних фондів;

недержавний пенсійний фонд (далі - пенсійний фонд) - юридична особа, створена відповідно до цього Закону, яка має статус неприбуткової організації (непідприємницького товариства), функціонує та провадить діяльність виключно з метою накопичення пенсійних внесків на користь учасників пенсійного фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійснює пенсійні виплати учасникам зазначеного фонду у визначеному цим Законом порядку;

недержавний пенсійний фонд - суб'єкт другого рівня системи пенсійного забезпечення - недержавний пенсійний фонд, який створений та діє відповідно до законодавства про недержавне пенсійне забезпечення, відповідає вимогам цього Закону для отримання ліцензії на надання послуг у накопичувальній системі пенсійного страхування (далі - пенсійний фонд - суб'єкт другого рівня);

пенсійна схема - документ, який визначає умови та порядок недержавного пенсійного забезпечення учасників фонду;

пенсійний контракт - договір між пенсійним фондом та його вкладником, згідно з яким здійснюється недержавне пенсійне забезпечення учасника (учасників) фонду за визначеною пенсійною схемою;

пенсійні активи - активи пенсійного фонду, страхової організації, банківської установи, сформовані відповідно до цього Закону, за рахунок яких здійснюються пенсійні виплати;

пенсійні депозитні рахунки - вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, що відкриваються банківськими установами з урахуванням умов, установлених законодавством, для накопичення заощаджень на виплату пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України № 1057-IV, суб'єктами недержавного пенсійного забезпечення є, крім іншого, недержавні пенсійні фонди; компанії з управління активами; зберігачі.

При цьому, частини 3 статті 2 Закону № 1057-IV визначено, що недержавне пенсійне забезпечення здійснюється, крім іншого, пенсійними фондами шляхом укладення пенсійних контрактів між адміністраторами пенсійних фондів та вкладниками таких фондів відповідно до цього Закону; банківськими установами відповідно до цього Закону та законодавства про банківську діяльність шляхом укладення договорів про відкриття пенсійних депозитних рахунків для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної для відшкодування вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що встановлюється згідно із законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1057-IV визначено, що пенсійний фонд діє на підставі статуту, який повинен відповідати вимогам цього Закону.

За прямилами частини 1 та 2 статті 44 Закону № 1057-IV зберігачем пенсійного фонду може бути банк.

Зберігач надає свої послуги на підставі договору про обслуговування пенсійного фонду зберігачем. Такий договір укладається в письмовій формі між радою пенсійного фонду і зберігачем відповідно до законодавства.

Недержавний пенсійний фонд може обслуговуватися тільки одним зберігачем.

До складу активів пенсійного фонду, відповідно до частини 1 статті 47 Закону № 1057-IV, належать, зокрема, активи в грошових коштах.

Пенсійні активи, що накопичуються у пенсійному фонді, можуть бути використані виключно для цілей інвестиційної діяльності фонду, виконання зобов'язань фонду перед його учасниками та оплати витрат, пов'язаних із здійсненням недержавного пенсійного забезпечення (частина 1 статті 48 Закону № 1057-IV).

Використання пенсійних активів для інших цілей забороняється.

Згідно частини 2 статті 48 Закону № 1057-IV, пенсійні активи не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 49 Закону № 1057-IV, особа, що здійснює управління активами пенсійного фонду, під час провадження нею такої діяльності не має права, крім іншого, розміщувати на банківських депозитних рахунках у грошових коштах та в ощадних сертифікатах банків більш як 50 відсотків загальної вартості пенсійних активів.

При цьому, позивачем не подані суду докази виконання зазначених вимог Закону № 1057-IV, зокрема, щодо укладення з ПАТ «КБ «Південкомбанк» договору про обслуговування пенсійного фонду та пункту 4 частини 1 статті 49 Закону № 1057-IV щодо обмежень на розміщення пенсійних активів на банківських депозитних рахунках у грошових коштах.

Згідно частини 1 та 7 статті 50 Закону № 1057-IV, пенсійні внески до пенсійного фонду сплачуються у розмірах та у порядку, встановлених пенсійним контрактом, відповідно до умов обраних пенсійних схем.

Пенсійні внески сплачуються шляхом зарахування відповідних грошових сум на поточні рахунки пенсійного фонду у зберігача.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не подано суду доказів укладення пенсійних контрактів з фізичними особами, перелік яких наведено у реєстрі учасників НТ «ВНПФ «Резерв Тернопілля» станом на 25.11.2013 року, для підтвердження їх статусу вкладників та/або учасників фонду, а також для підтвердження того, що вклади відповідних фізичних осіб є їх власністю, а не власністю фонду та відносяться до пенсійних активів.

При цьому, зокрема, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, визначає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон № 4452-VI).

Так, згідно частини 1 статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

За правилами частин 1 та 2 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до пункту 4 частин 1 статті 2 Закону № 4452-VI вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно частини 1 статті 1063 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.

До набуття особою, на користь якої зроблений банківський вклад, прав вкладника ці права належать особі, яка зробила вклад.

Визначення імені фізичної особи (стаття 28 цього Кодексу) або найменування юридичної особи (стаття 90 цього Кодексу), на користь якої зроблений вклад, є істотною умовою договору банківського вкладу.

В той же час, договір банківського вкладу «Стандартний» від 25.11.2013 року № 303Д-11Ю, укладений між ПАТ «КБ «Південкомбанк» та позивачем, від імені та за рахунок якого діяло ПрАТ «КУА «Національний резерв», не містить істотної умови договору банківського вкладу (імен фізичних осіб, учасників позивача за пенсійними контрактами), отже права вкладника належать позивачу - юридичній особі, а не фізичним особам.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що Фонд не має зобов'язань перед позивачем щодо повернення грошових коштів за договором банківського вкладу «Стандартний» від 25.11.2013 року № 303Д-11Ю.

Згідно частини 5 статті 50 Закону № 4452-VI, активи недержавного пенсійного фонду (крім депозитів), зберігачем яких є банк, не включаються до ліквідаційної маси такого банку. Повернення цих активів здійснюється відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Виходячи з зазначеної норми, враховуючи, що між позивачем та ПАТ «КБ «Південкомбанк» укладено договір банківського вкладу - депозитний, тобто мають місце відносини щодо повернення банком суми депозитних коштів позивача, задоволення вимог позивача має здійснюватися в загальному порядку задоволення вимог кредиторів ПАТ «КБ «Південкомбанк», тобто у порядку господарсько-процесуального законодавства.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єкт владних повноважень, виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.69-71,94,160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Резерв Тернопілля» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій