Справа № 2-а-10/11
Суддя: Сухоруков А. О.
Дата ухвалення: 2011-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 2-а-10/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2011 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Сядро Г.Г,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області, про оскарження постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

21 липня 2010 р. позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного Управління Держкомзему у Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 21 квітня 2010 року головним державним інспектором Управління Держкомзему Дніпропетровській області Кравець Ю.Б. при перевірці додержання вимог земельного законодавства ПБП Енерго-Імпекспід час користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 20 років Перемоги, 30 було виявлено порушення вимог ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, яке вбачалося в самовільному зайнятті земельної ділянки. У зв'язку із виявленим порушенням державним інспектором Управління Держкомзему у Дніпропетровській області Кравець Ю.Б. було складено припис, на підставі якого було відкрито провадження по справі про адміністративне правопорушення із притягненням директора ПБП ЕнергоІмпексОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

Позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що земельна ділянка була передана за рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1664 від 20 серпня 1998 року ПБП Енерго-Імпекс, на виконання чого було укладено договір оренди строком дії до 20 серпня 2006 року.

На виконання умов договору 05 травня 2006 року ПБП Енерго-Імпексзвернулося до Виконкому Дніпропетровської міської ради із заявою про продовження строку договору. Додатково направлено звернення на імя міського голови із проханням посприяти у якнайшвидшому вирішенні питання.

У звязку з цим, насамперед ані ПБП Енерго-Імпекс, ані власне він сам не ухилялися від укладення договору оренди земельної ділянки, що виключає в його діях склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, позивач просить суд поновити йому строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення (а.с.а.с. 3-4).

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи їх з підстав, викладених у позовній заяві, просила сул задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, вказував, що оскаржувана постанова була винесена правомірно, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав, встановлених у судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що 20 жовтня 2000 року між Дніпропетровською міською радою в особі першого заступника міського голови ОСОБА_2 та Приватним багато профільним підприємством Енерго-Імексв особі його директора ОСОБА_1, було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1536 га по вул. 20-річчя Перемоги, 30 у м. Дніпропетровську. Зазначена земельна ділянка була передана ПБП Енерго-Імпексна підставі рішення Виконкому Дніпропетровської міської ради № 1664 від 20 серпня 1998 року (а.с.а.с. 11-16).

У відповідності до п. 2.1 цього договору, земельна ділянка була надана в строк до 20 серпня 2006 року.

05 травня 2006 року за листом № 68 позивач ОСОБА_1, виконуючи функції директора ПБП Енерго-Імпекс, звернувся до Виконавчого комітету Дніпропетровською міською ради з прохання продовжити строк дії договору.

Аналогічні заяви були направлені на імя міського голови м. Дніпропетровська з проханням посприяти в оформлені документів (а.с.а.с. 18, 19).

Головним державним інспектором Управління Держкомзему Дніпропетровській області Кравець Ю.Б. 21 квітня 2010 року було винесено припис № 37 за яким позивачу ОСОБА_1 було приписано в 30-денний строк усунути виявлені порушення, тобто повернути тимчасово займану земельну ділянку (а.с. 8).

21 квітня 2010 року у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 000021, в якому викладені обставини щодо неправомірності зайняття ПБП Енерго-Імексземельної ділянки по вул. 20-річчя Перемоги, 30-Д у м. Дніпропетровську та порушення строків її повернення (а.с. 9).

ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 54 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 340,00 грн., що підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення № 17 від 29 квітня 2010 року (а.с. 10).

Із змісту даної постанови вбачається, що на час проведення перевірки, строк дії договору оренди земельної ділянки площею 0,1536 га по вул. 20-річчя Перемоги у м. Дніпропетровську закінчився, однак ОСОБА_1 продовжує використовувати її для здійснення виробничої діяльності по фактичному розміщенню майстерні по ремонту автомобілів.

За змістом ст. 125 ЗК України, безумовною умовою виникнення права користування земельною ділянкою є одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і державна реєстрації цих прав.

В ст. 126 ЗК України приведено перелік документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

У відповідності до п. д ч. 1 ст. 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за порушення строків повернення тимчасово займаних земель або невиконання обов'язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначення.

В абзаці 13 ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 р. N 963-IV в термін "самовільне зайняття земельних ділянок" визначено як "будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації".

В силу ст. 54 КпАП України, порушення строків повернення тимчасово зайнятих земель або невиконання обов'язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п'ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При винесені спірної постанови про адмінстартивне правопорушення, дії відповідача відповідали вимогам ст. 33 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, суд що державний інспектор Управління Держкомзему у Дніпропетровській області Кравець Ю.Б. діяла в межах наданих їй законом повноважень, а притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення передбачене ст. 54 Кодексу України адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень - є правомірним.

Твердження позивача про те, що він вжив всі необхідні заходи, направлені на отримання правовстановлюючих документів на землю, суд до уваги не бере, оскільки дані посилання є безпідставними.

Із матеріалів справи вбачається, що дійсно позивач звернувся до Дніпропетровської міської ради із відповідною заявою про продовження строків дії договору оренди земельної ділянки, однак на час винесення оскаржуваної постанови договір укладено не було.

Договірні відносини ґрунтуються на засадах свободи укладення договору. В даному випадку, договір оренди земельної ділянки укладається на підставі рішення Дніпропетровської міської ради, що означає про те, що в дійсності позивач не може наперед стверджувати про винесення позитивного для нього рішення.

На час винесення оспорюванної постанови, строк дії договору оренди земельної ділянки не було пролонговано, правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні, ПБП Енерго-Імпекспродовжувало вести підприємницьку діяльність на займаній земельній ділянці тривалий час декілька років, що і послугувало підставою для складення відповідного акту, припису та протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до ст. 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Позивач звернувся з позовом до суду 21 липня 2010 року, а оскаржувану ним постанову отримав 29 квітня 2010 року, про що свідчить його підпис на постанові (а.с.10).

Разом з цим, суд зясовуючи причину пропуску позивачем строку на звернення до суду з адміністративним позовом, не знаходить підстав для визнання її поважною, оскільки позивачем не надано жодного доказу в підтвердження поважності причин пропуску десятиденного строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а посилання представника позивача лише на те, що він постійно перебуває у відрядженнях, в судовому засіданні підтвердженні не були.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 54, 287, 288, 289 КУпАП ст.ст. 3, 11, 17, 18, 19, 69-71, 76, 79, 159-163, 1722 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області, про оскарження постанови про адміністративне правопорушення №17 від 29 квітня 2010 року про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 54 КУпАП, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 340 грн., відмовити

Рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Сухоруков