Справа № 803/736/14
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Справа № 876/5266/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 травння 2014 року по справі № 803/736/14 за позовом ОСОБА_1 до відділу Держземагентства у Ківерцівському районі Волинської області Головного управління Держземагентства у Волинській області, третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Озерцівської сільської ради про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,-

В C Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить суд визнати відмову відділу Держземагенства у Ківерцівському районі Волинської області з погодження проекту землеустрою, щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_1, на праві власності згідно із Державним актом про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 06 травня 2011р., та знаходиться в с. Озерце Озерцівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, викладену у висновку №03-4/189 від 16.10.2013р. „Про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", протиправною. Зобов'язати відділ Держземагенства у Ківерцівському районі Волинської області погодити Проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в с. Озерце Озерцівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що що цільовим призначенням земельної ділянки є не ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ведення особистого селянського господарства, і така земельна ділянка не є земельною часткою (паєм), що не має конкретно виділених меж, і вона набута не у зв'язку із виділенням в натурі (на місцевості) належного йому земельного паю, а на підставі цивільно - правого договору. Таким чином, встановлена пунктом 15 Перехідних положень ЗК України заборона змінювати цільове призначення земельної ділянки на вказаний випадок не розповсюджується. Також позивач вказав, що відмова відповідача з посиланням на пункт 7 статті 118, пункт 6 статті 186-1 ЗК України є необґрунтованою, адже норми статті 118 ЗК України регламентують порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами із земель державної або комунальної власності і не містять підстав для відмови в погодженні проекту щодо зміни цільового призначення земельної ділянки; у висновку відповідача не вказано, яким конкретно нормам законів чи інших нормативно - правових актів не відповідає поданий проект землеустрою.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05 травня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу Держземагенства у Ківерцівському районі Волинської області Головного управління Держземагенства у Волинській області відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на те, що вказана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 травня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задоволити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що приймаючи рішення по справі, суд керується і застосовує ті правовідносини, що існують на момент виникнення спору і є чинними в такий момент. Не зважаючи на початковий статус належної йому земельної ділянки, в даний момент вона не підпадає під тимчасовий мораторій на відчуження та зміну цільового призначення земельної ділянки, а посилання відповідача на записи в статистичній звітності не є належним підтвердженням того, що на даний момент належна позивачу земельна ділянка зберігає статус „земельної частки (паю), виділеної власнику в натурі. Волинський окружний адміністративний суд, приймаючи постанову у даній справі, також не наводить достатнього правового обґрунтування щодо визначення актуального статусу земельної ділянки, встановлюючи обставини справи і досліджуючи спосіб першочергового виділення земельної ділянки. Суд першої інстанції не дослідив належним чином питання зміни правового статусу земельної ділянки в процесі її відчуження та поділу, не витребував від відповідача належних доказів та підтверджень обставин справи, через що і було застосовано норми права, які, в даному випадку, до застосування не підлягають.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,28 га, яка розташована на території Озерцівської сільської ради, яку він отримав у власність на підставі договору дарування № 163 від 07.02.2011 року. Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 06 травня 2011 року, цільовим призначенням даної земельної ділянки, є використання її для ведення особистого селянського господарства.

В даний час дану земельну ділянку позивач вирішив використати для будівництва та обслуговування житлового будинку. Позивач виготовив проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку. Висновком відділу Держземагенства у Ківерцівському районі №03-4/189 від 16.10.2013 року йому було відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, оскільки на належну йому земельну ділянку поширюється дія мораторію на відчуження та зміну цільового призначення земельної ділянки, а також у зв'язку з тим, що по Озерцівській сільській раді Ківерцівського району відсутні схема землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до переконання в тому, що висновок відділу Держземагенства у Ківерцівському районі №03-4/189 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у зв'язку з тим, що на спірну земельну ділянку поширюється дія мораторію на відчуження та зміну цільового призначення земельної ділянки відповідає вимогам чинного земельного законодавства.

Суд апеляційної інстанції, взявши до уваги наведені аргументи вважає, що суд першої інстанції вірно надав правову оцінку обставинам справи виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара, при цьому розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) (частини перша, друга статті 121 ЗК України).

Згідно із преамбулою Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Відповідно до пункту 15 розділу X "Прикінцеві положення" ЗК України до набрання чинності Закону України "Про обіг земель обіг земель сільськогосподарського призначення", але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі - продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Заборона на відчуження та зміну цільового призначення земельних ділянок, що встановлена пунктом 15 розділу X "Перехідні положення" ЗК України поширюється не на всі земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що мають цільове призначення для ведення особистого селянського господарства" (код 01.02), а лише на ту їх частину, що сформована у порядку виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю). При цьому, мораторій не стосується земельних ділянок для особистого селянського господарства, які були надані громадянам із земель державної та комунальної власності.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачений особливий порядок формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав, який полягає в тому, що земельні ділянки виділяються із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності.

З вищенаведеного слідує, що якщо земельна ділянка сформована як об'єкт нерухомого майна внаслідок виділення в натурі земельного паю для ведення особистого селянського господарства, то для неї встановлений мораторій на зміну цільового призначення, а подальша зміна власника такої земельної ділянки не припиняє дію мораторію.

Отже, оскільки земельна ділянка з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства", яка в даний час належить позивачу, була сформована внаслідок виділу в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства, тому на неї поширюється мораторій, встановлений пунктом 15 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, і мораторій щодо зміни цільового призначення такої земельної ділянки продовжує діяти після зміни власника земельної ділянки. Вказана обставина є достатньою підставою для відмови відділом Держземагенства у Ківерцівському районі у погодженні проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення цієї земельної ділянки.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обгрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 травня 2015 року у справі №803/736/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник