Справа № 1309/7548/12
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року Справа № 876/10995/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 3 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним розпорядження,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2012 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить визнати противним розпорядження відповідача від 06.03.2012 року №223, яким затверджено висновок міжвідомчої комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради №8 від 21.02.2011 року.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 3 червня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що працівниками ЛКП «Сяйво» було складено акт про самочинно встановлені сараїв під літерою Б1 та під літерою Б2 на землях міськземфонду на прибудинковй території на АДРЕСА_2. На підставі цього було дано висновок міжвідомчої комісії - протокол №1 від 21.02.2012 року.

Суд першої інстанції вказує на те, що позивач не зверталася в Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради з заявою про надання дозволу на влаштування сараїв, а також позивачу не виділялась земельна ділянка в користування.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального права, ОСОБА_1 оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 3 червня 2013 року та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради не містить жодних доказів того, яким саме чином спірні сараї порушують права сусіда з АДРЕСА_1, ОСОБА_2 - чи створює для них будь-які перешкоди в користуванні належним йому АДРЕСА_1.

Апелянт стверджує, що належним чином межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ніхто не встановлював. Власники будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знищили межовий знак між обома ділянками. Крім того, плани земельної ділянки АДРЕСА_1 виготовлені в 1953, 1971 та 2009 рр. містять суттєві розбіжності в площі земельної ділянки АДРЕСА_1, яка чомусь суттєво збільшилася в 2009 році. Також, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 добудували належний їм будинок по межі двох ділянок, без жодного погодження із сусідами.

Крім того, ніяких свідчень про порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_2 з ході засідання міжвідомчої комісії не здобуто і такі відсутні в матеріалах, які служили для винесення розпорядженню Залізничної районною адміністрацією №223 від 06.03.2012 року.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що працівниками ЛКП «Сяйво» було складено акт про самочинно встановлені сараї під літерою Б1 та під літерою Б2 на землях міськземфонду на прибудинковй території на АДРЕСА_2.

Згідно витягу з протоколу №8 засідання міжвідомчої комісії від 21.02.2012 р. комісія заслухавши заяву ОСОБА_2, власника буд.АДРЕСА_1 та інформацію ЛКП «Сяйво» про самочинне будівництво на АДРЕСА_2: на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 самочинно влаштовано два сараї під літ. «Б1» розм.2,30x3,90 м та літ. «Б2» розм.2,30x1,80 м, вирішила зобов'язати ОСОБА_1, власницю кв.АДРЕСА_2, демонтувати два сараї під літ. «Б1» розм.2,30x3,90м та літ. «Б2» розм.2,30x1,80м, самочинно влаштовані на землях комунальної власності міста на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Львівська залізнична районна адміністрація розглянувши інформацію ЛКП «Сяйво», подані документи, висновок міжвідомчої комісії, керуючись рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011р. №835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові», враховуючи заяву ОСОБА_2, власника буд.АДРЕСА_1, прийняла розпорядження від 06.03.2012 року №223, яким: затвердила висновок міжвідомчої комісії - протокол №8 від 21.02.2012 р. §1; зобов'язати ОСОБА_1, власницю кв.АДРЕСА_2, в термін до 01.04.2012р. демонтувати два сараї під літ. «Бі» розм.2,30x3,90м та літ. «Б2» розм.2,30x1,80м, самочинно влаштованих на землях комунальної власності міста на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

В силу вимог ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Підпунктом 3 п. б ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчим органам сільських, селищних, міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Органом, який уповноважений розглядати питання стосовно фактів самовільного будівництва є міжвідомча комісія відповідної районної адміністрації на яку, відповідно до п.3.1 рішення № 3331 від 25.05.2007 року «Про затвердження Положення про міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради» покладено обов'язок щодо розгляду питань про реконструкцію (перепланування) житлових будинків (квартир), нежитлових приміщень і господарських споруд, в тому числі з їх розширенням за рахунок надбудови (прибудови), будівництво окремо розташованих господарських споруд та індивідуальних гаражів на приватизованих земельних ділянках, виділення в окреме користування господарських приміщень, а тому на органи місцевого самоврядування покладено обов'язок щодо виявлення фактів самочинного будівництва та реагування відносно осіб, які здійснюють таке будівництво.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до п.п. 7, 8 ч.1 ст.2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об'єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України «Про Генеральну схему планування території України», «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду», «Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами.

Згідно вимог ст. 367 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з тим, згідно ч. 7 ст. 367 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач зверталася в Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради із заявою про надання дозволу на влаштування сараїв, а також того, що позивачу виділялась земельна ділянка в користування.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та обставин справи, апляційний суд дійшов висновку, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради при винесенні розпорядження від 06.03.2012 року №223 діяла в межах наданих їй повноважень та у спосіб визначений законом, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним розпорядження.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, ст.ст. 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 3 червня 2013 року у справі №1309/7548/12 за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним розпорядження - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник