Справа № 754/17078/14-а
Суддя: Журавська О. В.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/755/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.12.2014 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Журавська О.В., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідачів провести перерахунок та виплату одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 грудня 2001 року і до моменту розгляду справи - до 25 грудня 2014 року.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що є особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації. У відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати, яка повинна виплачуватися їй, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат. Крім того, просила визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати відповідачів здійснити перерахунок, нарахування та виплату їй одноразової компенсації, як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 45 (сорока п'яти) мінімальних заробітних плат. Оскільки такі виплати відповідачами не проводяться, на підставі чого вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання дій неправомірними, виплату щорічної допомоги на оздоровлення - за період з 01.12.2001 року по 13.04.2014 року, включно, - залишені без розгляду.

Відкрито скорочене провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними та виплату щорічної допомоги на оздоровлення в частині вимог з 14 квітня 2014 року.

В запереченнях наданих відповідачами зазначається, що Управління діяло у відповідності до норм чинного законодавства, а саме керувалося нормативними актами Кабінету Міністрів України, які відповідно до ст. 117 Конституції України є обов'язковими до виконання, а Центр здійснює лише виплату соціальної допомоги, інших грошових виплат за розпорядженнями та списками, які надходять від органів праці та соціального захисту населення в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів від 12.07.2005 року № 562, тому підстави для визнання таких дій неправомірними - відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації і отримує щорічну допомогу на оздоровлення, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 групи 1 категорії, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно з частиною першою ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 48 вищевказаного Закону України встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Також розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, що передбачено ч. 7 ст. 48 вищевказаного Закону.

Позивачу було проведене призначення допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки в сумі 26, 70 грн. та за 2006-2014 роки в сумі 120 грн., в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 та постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562. Відповідні списки-розпорядження направлені для виплати до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Що стосується виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, то як було встановлено при розгляді справи, позивач отримала другу групу інвалідності 1994 року, а в Управлінні перебуває на обліку з 01.12.2001 року, тому призначення та виплата одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю, Центром не здійснювалося, виплата повинна була бути проведена органами, які здійснювали виплату пенсії.

Оскільки, позивачем не порушувалось питання щодо нарахування та виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2 групи, то вимоги позову про її нарахування та виплату задоволені бути не можуть.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року № 562, Установити громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомогина оздоровлення: інвалідам І і ІІ групи - 120 грн.; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 грн.; інвалідам ІІІ групи та дітям-інвалідам - 90 грн.; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованих із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 грн.

Слід зазначити, що такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення було встановлено ст. 48 Закону України з 06.06.1996 року, відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 23096-ВР до 01.01.2008 року з моменту набрання чинності змін, внесених Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» від 28.12.2007 року.

Однак, дію абзацу 2, 4 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із п. 37 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року.

У відповідності до п. 30 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дія ч. 4 ст. 48 Закону була зупинена. Названий пункт бюджетного закону визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року. Тобто з 09 липня 2007 року була відновлена дія норми ч. 4 ст. 48 Закону.

Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року статтю 48 Закону викладено в новій редакції, а саме: одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року вказана зміна визнана неконституційною. Таким чином, з 22.05.2008 року була відновлена дія попередньої редакції ст. 48 Закону.

Крім того, у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, таким чином звуження змісту та обсягу права, наданого Законом - є безпідставним.

В Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 року вказано, що зі змісту наведених положень Конституції України та Бюджетного кодексу України вбачається, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема, видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом регулювань інших законів України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів і базується на нормах спеціальних нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Тобто посилання представника відповідача на правомірність своїх дій, оскільки виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення здійснювалась в межах розмірів бюджетних асигнувань, - є необґрунтованими і судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Враховуючи положення наведеної конституційної норми, постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативними актами, які не можуть суперечити Конституції та Законам України, отже при вирішенні даного спору не підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів від 12.07.2005 року № 562, яка суперечить положенням Закону і фактично зменшує розміри соціальних виплат, встановлених Законом України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що чинним законодавством питання призначення допомоги на оздоровлення особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, покладено на відповідача, а також з огляду на те, що положення ч. 4 ст. 48 Закону передбачають визначення розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, зокрема, допомога на оздоровлення інвалідам групи визначена в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, тому конкретний розмір допомоги на оздоровлення підлягає визначенню Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації на момент виплати, з урахуванням сплачених коштів.

При цьому суд враховує, що згідно рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами Законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компенсації, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Водночас, у 2013 році право встановлювати розміри щорічної допомоги на оздоровлення, на виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», не було реалізоване Урядом України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 91 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а стаття 75 Конституції України встановлює, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція України не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. А чинним є лише зупинення Верховною Радою України дії ст. 48 Закону України на 2006 рік, яке не було визнане неконституційним.

Також суд при вирішенні справи керується ст. 8 КАС України, відповідно до вимог якої суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом також застосовується принцип верховенства права з урахуванням судової практики та рішень Європейського Суду з прав людини.

Слід зазначити, що Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року регулює відносини, що виникають у звязку з обовязком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, з необхідністю усунення причин порушення УкраїноюКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї, з впровадженням в українське судочинства та адміністративну практику європейських стандартів прав людини, зі створенням передумов для зменшення числі заяв до Європейського Суду з прав людини проти України.

Так, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», встановлено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тому, судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на те, що відсутні фінансові можливості бюджетних асигнувань з наступних підстав.

Верховний Суд України в своєму листі від липня 2006 року № 1-5400 акцентує увагу на тому, що реалізація особою права, що повязане з отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Крім того, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, судом приймаються до уваги вимоги ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то згідно ст. 90, 94 КАС України судовій збір в розмірі 73 грн. 08 коп. відносить за рахунок коштів Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», рішень Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007року, №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року, рішеннями Європейського Суду з прав людини, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Законом України «Про Державний бюджет», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити ОСОБА_1 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за період з 14 квітня 2014 року по 25 грудня 2014 року, відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, з урахуванням раніше проведених виплат.

Зобов'язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік, відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Судовій збір у розмірі 73 грн. 08 коп. віднести за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: