Справа № 808/7053/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

12 березня 2015 року (15 год. 30 хв.) Справа № 808/7053/14 Провадження № ДО/808/532/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Киселя Р.В.,

суддів - Горобцової Я.В., Матяш О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мащенко Д.В.,

позивача - ОСОБА_1

представників:

відповідача 1 - Завгороднього В.І.

відповідача 2 - не з'явився

відповідача 3 - Довбиш В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

21.10.2014 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач 2), в якому позивач просить: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача 1 №1535 о/с від 12.08.2014 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України згідно із пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114; визнати незаконним та скасувати наказ відповідача 2 №333 о/с від 05.09.2014 в частині обчислення позивачу вислуги років станом на 12.08.2014 та встановлення її на цей день в календарному обчисленні 18 років 00 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні 22 роки 3 місяці 16 днів, а також в частині оголошення наказу відповідача 1 №1535 о/с від 12.08.2014 щодо звільнення позивача; поновити позивача на посаді начальника штабу Слов'янського МВ Головного управління МВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська ті Слов'янського району) з 12.08.2014; стягнути з відповідача 1 на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.08.2014 по день винесення постанови у справі; стягнути з відповідача 1 на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.; звернути постанову до негайного виконання щодо стягнення грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць, а також щодо поновлення на посаді.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувані накази відповідача 1 та відповідача 2 є протиправними, прийнятими із перевищенням наданих повноважень. Оскаржувані накази потягнули за собою припинення не тільки виплати грошового забезпечення, але й перебігу вислуги років позивача в органах внутрішніх справ. Вважає, оскаржувані накази такими, що підлягають скасуванню, а позивача повинно бути поновлено на займаній посаді. Крім того, протиправними діями відповідача 1 була заподіяна моральна шкода, що також має бути відшкодована позивачу.

Ухвалою від 23.10.2014 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 03.11.2014.

Ухвалою від 23.10.2014 позивачу було надано можливість приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання представники відповідачів, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не прибули.

У зв'язку із виникненням технічних проблем в Слов'янському міськрайонному суду Донецької області судове засідання в режимі відеоконференції 03.11.2014 не відбулось.

Ухвалою від 03.11.2014 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Слов'янський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

За клопотаннями осіб, які беруть участь у справі, провадження у справі неодноразово зупинялось.

22.12.2014 від позивача до суду надійшов уточнений позов, відповідно до якого позивач доповнив свої позовні вимоги наступними пунктами: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29.07.2014 №745, в частині призначення та проведення службового розслідування відносно позивача; визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2014 №805 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.

Ухвалою від 25.12.2014 провадження у справі поновлене, судове засідання призначене на 25.12.2014.

У судове засідання 25.12.2014 представники сторін не прибули, 25.12.2014 у зв'язку із технічними проблемами у Слов'янському міськрайонному суду Донецької області зв'язок із цим судом був відсутній.

Ухвалою від 25.12.2014 провадження у справі зупинене до 02.02.2015.

Ухвалою від 02.02.2015 провадження у справі було поновлено, судове засідання призначене на 02.02.2015.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 26.02.2015, до 05.03.2015 та до 12.03.2015.

У судовому засіданні 26.02.2015 був змінений процесуальний статус Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, виключено зазначену особу зі складу третіх осіб по справі та залучено до участі в справі в якості відповідача 3.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, зокрема зазначивши, що з моменту прийняття в органи внутрішніх справ і по день звільнення ні яких дій, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України позивач не скоював. Присяги працівника органів внутрішніх справ України, норми моралі, професійної та службової етики, керувався у своїй роботі принципами законності, справедливості, поваги до людської гідності. Зазначив, що позивачу не відомі підстави за яких було призначене та проведене службове розслідування, ніхто ніяких пояснень відносно будь яких дій позивача, які дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, не вимагав. Позивачу не були відомі, також, інкриміновані вчинки та зміст рішення, прийнятого за результатами службового розслідування. Повний текст оскаржуваних наказів позивачу не надавався. Зазначив, що до 17.09.2014 позивач знаходився на робочому місці та виконував свої службові та функціональні обов'язки у звичайному режимі. Зазначив, що звільнення зі служби за оскаржуваними наказами було здійснено із порушенням чинного законодавства та у спосіб, який не передбачений законом, оскільки було порушено порядок та процедуру проведення службового розслідування, а сам факт, який у них визначений підставою для звільнення не існував або не був доведений. Вважає незаконним Наказ № 333 о/с при встановленні вислуги років на службі в органах внутрішніх справ в календарному обчислювані - 18 років 00 місяців 22 дні, у пільговому обчислювані - 22 роки 03 місяці 16 днів, оскільки в порушення Постанови КМУ від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислювання вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» позивачу не нараховано до календарної вислуги років на службі в органах внутрішніх справ навчання в цивільному вищому навчальному закладі, те, що встановлена вислуга років на день звільнення, а не на останній день фактичного виконання своїх обов'язків, до пільгової вислуги час проходження служби в ізоляторі тимчасового тримання та час проходження служби в патрульної службі. Зазначив, що відповідачем 1 при звільненні порушено приписи ст. 47 КЗпП України, відповідно до яких в день звільнення позивачу повинні були надати оформлену трудову книжку, провести розрахунок, надати копію наказу про звільнення. Зазначив, що позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Зазначив, що протиправними діями відповідача 1 позивачу завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких я зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відносно себе, а також у приниженні честі, гідності та ділової репутації, а тому позивачу має бути відшкодована завдана моральна шкода. З наведених підстав, вважає оскаржувані накази неправомірними, а отже такими, що підлягають скасуванню. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що Наказом відповідача 1 від 12.08.2014 № 1535 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. Зазначив, що у ході службового розслідування було встановлено, що позивач у порушення своїх функціональних обов'язків організував повну взаємодію чергової частини Слов'янського МВ з комендатурою ДНР, в приміщенні чергової частини розмістив лист з контактними телефонами відповідальних представників ДНР та надав доручення оперативним черговим забезпечити обмін інформацією. Своїми діями позивач не виконав своїх професійних обов'язків щодо захисту державних інтересів та інтересів громадян України, чим порушив вимоги Закону України «Про міліцію» та Присягу співробітника органів внутрішніх справ України. Зазначені дії та бездіяльність підривають авторитет не лише співробітника органу внутрішніх справ України, а й усієї системи органів внутрішніх справ України. Зазначив, що норми Кодексу законів про працю України на працівників міліції, що проходять службу в органах внутрішніх справ, не поширюється. Зазначив, що оскаржуваний наказ був виданий з дотриманням вимог Положення. Крім того, звільнення особи рядового і начальницького складу за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення. Пояснив, що позивач був звільнений зі служби наказом МВС України від 12.08.2014 № 1535о/с, підставою видання якого є наказ МВС України від 29.07.2014 № 805, в якому були встановлені порушення положень Конституції, інших законів України та відомчих нормативно-правових актів МВС України з питань дотримання особовим складом дисципліни, законності, недопущення злочинних та інших протиправних дій, а також Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Зазначив, що виплата грошового забезпечення працівникам Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області здійснюється цим міськвідділом. Вважає, що позивач не довів, що його звільнення з органів внутрішніх справ є незаконним, а також не надав в розпорядження суду доказів отримання ним моральної шкоди, то підстави для задоволення вимоги щодо стягнення моральної шкоди відсутні. Крім того, законодавством не передбачено можливість відшкодування працівникам органів внутрішніх справ моральної шкоди, отриманої ними під час проходження служби. Зазначив, що відшкодовувати таку шкоду повинно не МВС України, а держава за рахунок коштів Державного казначейства України, як то передбачено чинним законодавством України. За таких обставин для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди з відповідачів також немає достатніх законних підстав. Зазначив, що підстави для задоволення вимог позивача до МВС України відсутні, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача 2 заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що звільнення позивача відбулося за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, що є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС України. МВС України здійсненною перевіркою встановило, що ряд працівників, у тому числі і позивач, стали свідомо на шлях зради інтересів служби, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, сприяли та співпрацювали з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угруповань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої держави. За таких обставин, МВС України мало достатньо підстав для звільнення позивача з ОВС України. Зазначив, що звільнення проведено відповідно до чинного законодавства, що регламентує діяльність органів внутрішніх справ, а також відповідно до вимог пункту 1.6. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499 - грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. З наведених підстав, просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача також заперечив проти задоволення позову з підстав зазначених представниками відповідачів 1 та 2.

У судовому засіданні 12.03.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач проходив державну службу в у Словянському МВ ГУМВС України в Донецькій області на різних посадах з 01.08.1997, згідно наказу Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 01.08.1997 №41. Останнє присвоєне перед звільненням спеціальне звання - підполковник міліції, що підтверджується копією наказу ГУМВС України в Донецькій області від 31.03.2011 №111 о/с.

Наказом в.о. начальника СКЗ Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Словянськ та Словянського району) від 30.09.2013 №440 о/с позивач був призначений начальником штабу Словянського МВ (з обслуговування м. Словянськ та Словянського району) з 05.08.2013.

Наказом МВС України від 29.07.2014 №745 за фактом порушення окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 29.07.2014 МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області.

З зазначеного висновку вбачається, що за наслідками розслідування було встановлено, що позивач разом із своїм заступником в порушення своїх функціональних обов'язків організували повну взаємодію чергової частини Словянскього МВ з комендатурою ДНР, в приміщенні чергової частини розмістив лист з контактними телефонами, відповідальних представників ДНР та надав доручення оперативним черговим забезпечити обмін інформацією.

Згідно зазначеного висновку, службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, було закінчено, а відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування визнано такими, що підтвердилися.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

29.07.2014 МВС України було складено наказ від 29.07.2014 №805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях». Згідно зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Крім того, Наказом МВС України від 10.07.2014 №1258 о/с було доручено проведення перевірки службової діяльності окремих органів та підрозділів ГУМВС України у Донецькій області.

За наслідками проведення службової перевірки 11.08.2014 МВС України було складено висновок службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області, виявленими у ході відпрацювання зазначеного підрозділу.

Із зазначеного висновку вбачається, що працівниками Департаменту внутрішньої безпеки було виявлено, серед іншого, службових осіб органів внутрішніх справ, які порушили присягу працівника ОВС і причетні до вчинення низки злочинів у сфері службової діяльності та проти основ національної безпеки України. Але доказів вчинення позивачем будь-яких неправомірних дій цей висновок не містить.

Службова перевірка за фактами неправомірних дій окремих працівників міліції, виявленими у ході відпрацювання Словянського МВ ГУМВС України в Донецькій області було закінчено, а висновок направлено до Генеральної прокуратури України для прийняття рішення відповідно до законодавства.

Згідно витягу з наказу від 12.08.2014 №1535 о/с МВС України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Згідно витягу з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 05.09.2014 №333о/с вислуга років станом на 12.08.2014 у календарному обчисленні складає 18 років 00 місяців 22 дні. Із зазначеним витягом з наказу позивач був ознайомлений 16.10.2014.

Вважаючи протиправним: наказ відповідача 1 №1535 о/с від 12.08.2014, в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України; наказ відповідача 1 від 29.07.2014 №745, в частині призначення та проведення службового розслідування відносно позивача; наказ відповідача 1 від 27.07.2014 №805 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності; наказ відповідача 2 №333 о/с від 05.09.2014, в частині обчислення вислуги років станом на 12.08.2014 в календарному обчисленні 18 років 00 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні 22 роки 3 місяці 16 днів, а також в частині оголошення наказу відповідача 1 №1535 о/с від 12.08.2014, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у наказі відповідача 1 від 29.07.2014 №805 притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5, ст. 10 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Статтею 10 Закону України «Про міліцію» визначені основні обов'язки міліції.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача 1 послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 29.07.2014, затверджений міністром МВС України 29.07.2014 (далі - Висновок службового розслідування).

Зазначеним Висновком службового розслідування встановлено наступне (стор. 3-4 Висновку службового розслідування):

«Установлено, що начальник штабу Слов'янського МВ підполковник міліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, освіта вища юридична, в ОВС з 01.08.1997, в посаді - з 05.08.2013, разом із своїм заступником майором міліції ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, освіта вища, в ОВС з 03.09.2002, в посаді з 05.08.2013, у порушення своїх функціональних обов'язків організували повну взаємодію чергової частини Слов'янського МВ з комендатурою ДНР, в приміщенні чергової частини розмітив лист з контактними телефонами відповідальних представників ДНР та надав доручення оперативним черговим забезпечити обмін інформацією».

Суд критично ставиться до можливості проведення службового розслідування та складання Висновку службового розслідування за один день. Разом з тим, за відсутності інших доказів в обґрунтування причин застосування до позивача дисциплінарного стягнення, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом було досліджено зазначені Висновки.

З приводу Висновків службової перевірки суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення, викладених у Висновку службового розслідування.

Відтак, на підставі ч. 6 ст. 71 КАС України справа вирішена на основі наявних у ній матеріалів.

За відсутності доказів вчинення позивачем правопорушення на службі суд доходить висновку про безпідставність тверджень відповідача 1 про вчинення позивачем такого проступку.

Крім того, суд зазначає, що 15.09.2014 позивач, як співробітник ОВС, був направлений керівником відповідача 3 до ГУМВС України в Харківській області, де отримав зброю, боєприпаси до неї, спеціальні засоби та комп'ютерну техніку. Зазначеною обставиною спростовується твердження відповідачів про вчинення позивачем, в період захоплення м. Слов'янська незаконними озброєними формуваннями, вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, оскільки за інших обставин довіряти позивачу отримання зброї для відповідача 3 було б неможливим.

За приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у Висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

При цьому пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Оскільки сторонами суду не надано жодних доказів щодо надання Міністром внутрішніх справ права будь-якій особі звільняти осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку, а так само накладати дисциплінарні стягнення, то твердження позивача щодо перевищення міністром своїх повноважень під час прийняття оскаржуваних рішень судом не приймається.

Разом з тим, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази спростовують наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, а тому оскаржувані накази відповідача 1 в частині, яка стосується позивача, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У зв'язку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача 1 в частині, яка стосується позивача, то на підставі вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що позивач з моменту фактичного звільнення до дати постановлення рішення у цій справі ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, а відтак на його користь повинна бути стягнута сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

З приводу вимоги позивача про визнання незаконним та скасування витягу з наказу №333 о/с від 05.09.2014 відповідача 2, суд зазначає, що викладені в цьому наказі дані щодо вислуги років позивача станом на дату видання наказу №1535 від 12.08.2014 не спростовані позивачем, через що, суд доходить висновку, що цей наказ не порушує прав позивача та не встановлює будь-яких обов'язків для нього, а тому підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні.

Отже, в частині визнання незаконним та скасування витягу з наказу №333 о/с від 05.09.2014 відповідача 2 позов не підлягає задоволенню.

Так, само не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки судом встановлено, що позивач отримував грошове забезпечення у відповідача 3, а не у відповідача 1.

За приписами ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даному випадку для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача належним способом захисту є прийняття судом рішення про поновлення позивача на попередній роботі з моменту його незаконного звільнення та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а тому суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та прийняти рішення щодо стягнення на користь позивача з відповідача 3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

При цьому суд зазначає, що обов'язок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ, тобто в даному випадку на керівнику відповідача 2.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

З довідки відповідача 3 від 03.12.2014 вбачається, що середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення становив 6737,88 грн.

Відтак, станом на 12.03.2015 з дня видання відповідачем 1 наказу про звільнення позивача минуло рівно сім місяців.

Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке належить стягнути з відповідача 3 на користь позивача, становить: 6737,88 грн. * 7 місяців = 47165,16 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 моральної шкоди суд зазначає, що позивачем не доведена суду наявність причин для стягнення з відповідача 1 такої шкоди, через що суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги.

З наведених вище підстав суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме в наведений вище частині.

За приписами ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 3 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 6737,88 грн. підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535о/с від 12.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України підполковника міліції ОСОБА_1 (М-023260), начальника штабу Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Поновити підполковника міліції ОСОБА_1 (М-023260) на посаді начальника штабу Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 12.08.2014.

Стягнути з Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.08.2014 по 12.03.2015 у розмірі 47165,16 грн. (сорок сім тисяч сто шістдесят п'ять гривень 16 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення підполковника міліції ОСОБА_1 (М-023260) на посаді начальника штабу Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в частині стягнення з Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 6737,88 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Р.В. Кисіль

Судді Я.В. Горобцова

О.В. Матяш