Справа № 308/642/14-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Справа № 876/7936/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Коваля Р.Й., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

20 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України (ГУ ПФУ) в Закарпатській області від 17 грудня 2013 року щодо утримання з неї переплаченої пенсії в сумі 876,16 грн.. Також позивач просила зобов'язати відповідача виплати їй утриману частину пенсії з урахуванням інфляції.

Постановою від 17 липня 2014 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на її доводи про те, що, працюючи на посаді директора МКПП ,,Чоппроект" вона щомісяця подавала звіти (звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) у органи пенсійного забезпечення.

Ні законом, ні іншим підзаконним актом не встановлено спеціальної форми повідомлення органів пенсійного забезпечення, а тому подання звітності за її підписом є належним повідомленням нею органів пенсійного забезпечення про її працевлаштування.

За таких обставин позивач вважає, що вона не допустила будь-яких порушень пенсійного законодавства, а тому рішення відповідача про утримання з неї частини пенсії є протиправним.

З огляду на викладене просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію згідно Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За наслідками проведених ГУ ПФУ в Закарпатській області звірок бази даних військових пенсіонерів (програмне забезпечення ПВП ДКГ) та бази даних СПОВ на предмет виявлення працюючих пенсіонерів за жовтень 2013 року та за період з січня по жовтень 2013 року встановлено, що позивачка з 02.01.2013 року по 31.12.2013 року працювала та одночасно отримувала проіндексовану пенсію, про що свідчать дані облікової картки про застраховану особу.

17 грудня 2013 року ГУ ПФУ в Закарпатській області прийняло рішення про утримання з ОСОБА_1 розміру переплаченої пенсії в сумі 876,16 грн..

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене рішення прийняте відповідачем в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, статтею 60 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 03.07.1991 року № 1282-XII ,,Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (ч.1).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ч.5).

За змістом ч. 3 ст. 10 Закону України ,,Про індексацію грошових доходів населення" пенсія працюючих пенсіонерів індексується в розмірі, що з урахуванням оплати праці не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності рішення відповідача про утримання з позивача розміру переплаченої пенсії в сумі 876,16 грн., оскільки така переплата сталась внаслідок індексації пенсії ОСОБА_1. При цьому позивач, як працюючий пенсіонер, пенсія якого з урахуванням оплати праці перевищувала прожитковий мінімум для працездатної особи, не мала права на таку індексацію.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає безпідставними, оскільки відповідно до заяви від 14.04.2010 року позивачка зобов'язалась повідомляти в тижневий термін саме головне управління Пенсійного фонду України в разі працевлаштування. Однак, при працевлаштуванні позивачкою такого не було зроблено.

Позивач здавала звіти до УПФУ у м. Ужгороді, а тому ГУ ПФУ в Закарпатській області як окремій юридичній особі не було відомо про працевлаштування ОСОБА_1, що стало причиною для безпідставного нарахування їй індексації в сумі 876,16 грн..

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги,.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2014 року у справі № 308/642/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Р.Й. Коваль

Л.Я. Гудим