Справа № 822/539/15
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/539/15

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

05 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: Маковського А.В.,

представника відповідача: Гнатюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом приватної фірми "Лінком" до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що приватна фірма "Лінком", зареєстрована 06.10.1993 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради та перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Хмельницькому.

Основними видами господарської діяльності позивача є: оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом та подібними продуктами; оптова торгівля деревинної, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; неспеціалізована оптова торгівля; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

В листопаді 20.06.2014 року на підставі наказу від 06.11.2014 року №3419 та направлення від 06.11.2014 року №002085, відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75., пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України працівниками ДПІ у м.Хмельницькому проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань документального підтвердження господарських відносин з платником податків ТОВ "Транслем" за січень 2014 року, результати якої оформлені актом №5148/22-07/14179333 від 18.11.2014 року.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 02.11.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 22520,0 грн. та штрафними санкціями в сумі 5630,0 грн., яке позивач оскаржив в адміністративному порядку.

В результаті розгляду скарги позивача Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області прийняло рішенням від 30.12.2014 р. №16900/10/22-01-10-03-14 про результати розгляду первинної скарги залишило без змін податкове повідомлення-рішення від 02.11.2014 року №.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 02.11.2014 року №, позивач оскаржив його до суду.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податковим органом протиправно, необґрунтовано з порушенням норм чинного законодавства прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

В силу п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом п.201.10 ст.201 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В силу п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

З урахуванням викладених вище положень ПК України право на нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту звітного періоду у випадку придбання товарів та послуг виникає у їх покупця за умови отримання від їх постачальника належним чином оформленої податкової накладної, яка підтверджує факт поставки товару (послуг).

В силу п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий примірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Частиною 1 ст. 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Суд встановив, 31.10.2013 року між позивачем та ТОВ «Транслем» (Постачальник) укладений договір поставки №05/10 від (далі Договір). Відповідно до п.1.1., п.1.2. Договору у відповідності з цим договором Постачальник зобов'язується поставити Покупцю вугілля кам'яне марки антрацит, марки ДГ, буре вугілля, брикети торфові, якість яких відповідає вимогам відповідних ДСТУ та ТУ У 05.1-7:2013, далі «Товар», а Покупець зобов'язується приймати цей Товар та своєчасно здійснювати його оплату відповідно до умов Договору.

При необхідності Покупцю, Постачальник надає транспортні послуги, в результаті чого складається акти виконаних робіт. Відповідно до п.3.1., п.3.2 Договору Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця Товар, на підставі його заявок, за цінами, вказаними в накладних (або рахунках - фактурах), які є невід'ємною частиною цього договору, а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його повну вартість на умовах, передбачених цим Договором. В ціну входить вартість доставки Товару Постачальником до місця визначеного замовником. Згідно п.4.1., 4.2., 4.3. Договору платежі за цим Договором здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі шляхом сплати грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Покупець, здійснює оплату за кожну поставлену партію фактично отриманого Товару у безготівковій формі протягом ЗО банківських днів після здійснення поставки. Датою оплати вважається дата перерахування Покупцем коштів на рахунок Постачальника. В п.5.1. Договору зазначено, що прийом кожної партії Товару здійснюється Покупцем при наявності товаросупроводжувальних документів: накладної, акту виконаних робіт, податкової накладної. Невід'ємною частиною договору є Додатки №5, №6 від 10 січня 2014 р., які являються Специфікацією та Заявкою в яких вказані конкретна марка, кількість, ціна, місце та строк поставки товару.

На виконання даного Договору ТОВ «Транслем»в січні 2014 року поставило позивачу буре вугілля БР-1 і напівбрикети торфяні на загальну суму 135117 грн. 57 коп. Поставка товару була здійснена транспортом та за рахунок ТОВ «Транслем». Вказане підтверджується податковою накладною №7137 від 15.01.2014 р. на загальну суму 52192,76 грн., в т.ч. ПДВ 8698,79 грн.; податковою накладною №10154 від 21.01.2014 р. на загальну суму 24732 грн., в т.ч. ПДВ 4122 грн.; податковою накладною №11645 від 24.01.2014 р. на загальну суму 58192,81 грн., в т.ч. ПДВ 9698,8 грн.; видатковою накладною №7137 від 15.01.2014 р. на загальну суму 52192,76 грн., в т.ч. ПДВ 8698,79 грн.; видатковою накладною №10154 від 21.01.2014 р. на загальну суму 24732 грн., в т.ч. ПДВ 4122 грн.; видатковою накладною №11645 від 24.01.2014 р. на загальну суму 58192,82 грн., в т.ч. ПДВ 9698,8 грн.; актом №ОУ-000007137 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15 січня 2014 р.; актом №ОУ-ООООЮ154 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21 січня 2014 р.; актом №ОУ-000011645 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24 січня 2014 р.; товаро-транспортною накладною №7137 від 15.01.2014 р.; товаро-транспортною накладною №10154 від 21.01.2014 р.; товаро-транспортною накладною №11645 від 24.01.2014 р. довіреністю №2 від 02.01.2014 р. на отримання ТМЦ.

11 березня 2014 р. між ПФ «Лінком», ТОВ «Транслем» та ТОВ «Киевпромбилдинг» укладений договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Транслем» передало ТОВ «Киевпромбилдинг» своє право вимоги до ПФ «Лінком» за договором №05/10 від 31.10.2013 р., укладеним між ПФ «Лінком» та ТОВ «Транслем» на суму 135117 грн. 57 коп. В зв'язку з цим, ПФ «Лінком» на часткову оплату поставленого товару перерахувало кошти вже ТОВ «Киевпромбилдинг» в сумі 67600 грн., що підтверджується платіжним дорученням №425 від 31.03.2014 р.

Поставлений товар постачальник розвантажував на площадці за адресою: м. Хмельницький, вул. Курчатова, 119/1 Б, яку позивач орендує згідно договору оренди №13102113 від 06.02.2013 р.

Вугілля, придбане у ТОВ «Транслем», позивач реалізував Державному професійно-тенхнічному навчальному закладу «Славутський професійний ліцей» та Голозубинецькій обласній протитуберкульозній лікарні, що підтверджується видатковими накладними №РН-0000002 від 22.01.2014 р., №РН-0000003 від 28.01.2014 р., довіреностями на отримання ТМЦ №5 від 20.01.2014р, №8 від 21.01.2014 р. Зазначені операції позивач відобразив у складі доходу та податкових зобов»язань з ПДВ за січень-лютий 2014 року.

На підставі належним чином оформлених податкових накладних, від підтверджують факт придбання товару від ТОВ "Транслем", позивач відніс до податкового кредиту в січні 2014 року ПДВ в загальній сумі 22520,0 грн.

Досліджені судом докази підтверджують, що господарські операції з придбання від ТОВ «Транслем» вугілля спричинили зміни в структурі активів та зобов»язань позивача.

Факт поставки товару та його транспортування від ТОВ «Транслем», їх оплати, сплати позивачем податку на додану вартість в ціні товару та використання позивачем зазначеного товару в господарській діяльності і отримання прибутку підтверджені дослідженими в судовому засіданні первинними документами та не спростовані відповідачем в судовому засіданні.

При цьому суд враховує, що відповідачем не доведено, що зазначений в видаткових та податкових накладних товар поставлений не ТОВ «Транслем», а іншими господарюючими суб»єктами.

Відтак, суд вважає, що наявність у позивача податкових накладних, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, постачальником товару ТОВ «Транслем», які засвідчують факт придбання товару та послуг, є достатньою підставою для віднесення сплаченого в їх ціні ПДВ до податкового кредиту.

Відповідач не подав та суд не встановив будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої ним податкової вигоди як-от безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій, завідоме придбання товарів у осіб, діяльність яких має ознаки фіктивного підприємництва, спрямування операцій на одержання прибутку виключно за рахунок податкової вигоди тощо.

Суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи відповідача щодо відсутності реальних наслідків договору поставки, укладеного між позивачем та ТОВ " Транслем", а відтак і безпідставного віднесення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченого в ціні товару в січні 2014 року.

Крім того, досліджені докази свідчать про те, що сторони договору: позивач та його контрагент виконали укладений договір в повному обсязі. Зазначене підтверджується первинними документами, оформленими сторонами з дотриманням вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні».

За змістом ч.1 ст.656 ЦК України предметом купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару.

В судовому засіданні відповідачем не спростований той факт, що товар, поставлений позивачу ТОВ «Транслем» в січні 2014 року належав іншому суб'єкту господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відтак, відсутність у власника майна складських приміщень для його зберігання не є перешкодою для здійснення ним повноважень власника щодо володіння, користування та розпорядження, які в сукупності складають зміст права власності.

Тому, що можлива відсутність у контрагента позивача (ТОВ «Транслем») власних або орендованих складських приміщень для зберігання товарів не може слугувати підставою для висновків щодо відсутності факту продажу ним товару.

Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо відсутності ТОВ «Транслем» за місцезнаходженням на дату проведення зустрічної перевірки, як підставу для висновків про відсутність реальних наслідків укладеного ним договору, оскільки задовго до проведення перевірки господарські відносини позивача з зазначеними контрагентами, в тому числі розрахунок за придбаний товар, завершились. При цьому відповідачем не надано жодного доказу відсутності господарської діяльності вказаного контрагента на дату поставки товару, факт якої підтверджений дослідженими судом первинними документами.

На час здійснення господарських операцій та на час розгляду судом зазначеного спору ТОВ «Транслем» перебуває в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та має свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ, запис про прийняте його засновниками рішення про припинення зазначеного товариства внесений до ЄДР після завершення господарських відносин між позивачем та цим товариством.

Статтею 18 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" установлено нижченаведене. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Недоліки товарно-транспортних накладних на перевезення товару, оформлених ТОВ «Транслем», також не є підставою для позбавлення позивача права позивача на формування податкового кредиту, не свідчать про недійсність цих накладних, їх неналежність та недопустимість як доказів перевезення товару. Наявність товару у кількості та обсягах, зазначених у вказаних накладних не заперечується відповідачем.

Необґрунтованим є посилання відповідача на відсутність у контрагентів позивача достатньої кількості кваліфікованих працівників, оскільки відповідач не довів, а суд не встановив наявність будь-яких визначених нормативно-правовими актами нормативів кількості працюючих, необхідної для укладання та виконання певних видів господарських договорів, зокрема, договорів поставки товару.

Суд вважає безпідставними вимоги відповідача щодо обов'язкового складання позивачем актів приймання-передачі товару по кількості та якості, оскільки відповідно до п.12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 року № П-6, акт про фактичну наявність отриманої продукції складається за участю представників продавця і покупця у випадку поставки продукції без супроводжуючих документів. А силу п.п.16, 19, 20 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості №П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року, складання акту про якість і комплектність отриманої продукції є обов'язковим у випадку виявлення невідповідності якості отриманої продукції, тари чи упаковки вимогам стандартів, технічних умов, зразкам (кресленням) або даним, вказаним в маркуванні та супроводжуючих документах.

Оскільки на кожну партію товару позивач отримав від постачальників належним чином оформлені податкову накладну, видаткову накладну і товарно-транспортну накладну, які зокрема містять відомості щодо кількості товару, а отриманий ним товар відповідав вимогам щодо якості, у позивача не було необхідності складати акт про фактичну наявність отриманої продукції, або акту про якість і комплектність отриманої продукції. При цьому, відповідачем не доведено, що товар, отриманий позивачем від зазначених вище контрагентів, був неякісним або не відповідав технічним умовам чи даним, вказаним в супроводжуючих документах.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відсутність у позивача актів про фактичну наявність, якість і комплектність отриманої продукції підтверджує той факт, що отриманий ним товар був належної якості і комплектності та мав всі необхідні позивачеві супроводжувальні документи.

Відсутність у товарно-транспортних накладних на перевезення товару від ТОВ "Транслем" інформації про навантажувально-розвантажувальні роботи, не є підставою для позбавлення позивача на формування податкового кредиту по операціях з придбання товару, не спричиняє недійсність цих накладних, не свідчить про їх неналежність та недопустимість як доказів передачі товару та надання послуг з його перевезення, оскільки вартість навантажувально-розвантажувальних робіт не включена в ціну товару чи послуг з його перевезення та не оплачена позивачем.

Вирішуючи питання щодо виявлених в процесі судового розгляду розбіжностей між копіями договору поставки від 31.10.2013 року, наданого позивачем під час перевірки, та договору, наданого, як додаток до позовної заяви, в частині пунктів 5.1, суд встановив, що відповідно до першої копії товаросупровідними документами є рахунок-фактура, накладна, посвідчення якості та податкова накладна, а відповідно до копії та оригіналу, наданого в судове засідання, товаросупровідними документами є накладна, акт приймання-передачі та податкова накладна. Під час перевірки (стор 9-10 акту перевірки) та в судове засідання позивач на підтвердження поставки надав документи, перелік яких зазначений у договорі наданому до суду. При цьому суд враховує, що у перевіряючих під час перевірки та в представника відповідача під час судового розгляду спору не виникло жодного сумніву щодо належності наданих позивачем актів приймання-передачі до товаросупровідних документів, якими поряд з накладними, товарно-транспортними накладними та податковими накладними, оформлена передача товару від його постачальника (ТОВ «Транслем») до позивача.

Водночас, відсутність у позивача зазначених у копії договору, наданій до перевірки, рахунку-фактури та посвідчення якості, не може слугувати доказом відсутності поставки товару, оформленої первинними документами, складеним у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Акт про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Транслем» актом про неможливість про проведення зустрічної перевірки зазначеного контрагента №195/05-64/22-02/38844515 від 28.03.2014 року, складеним ВПМ ДПІ у Куйбишевському районі м.Донецька, в якому сформульовані висновки щодо недійсності укладених цим товариством господарських договорів, суд вважає неналежним доказом відсутності поставки товару від ТОВ «Транслем» відповідно до договору поставки від 31.10.2013 року, оскільки під час зустрічної перевірки взагалі не досліджувались первинні документи контрагента позивача, а розбіжності у податкові звітності з ПДВ виникли у результаті внесення податковим органом відповідної інформації до Інтегрованої автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» висновків, зазначених у цьому акті.

Відповідно до вимог ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин є вчинене таким суб'єктом господарське правопорушення. У силу частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним ужито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

В свою чергу ПК України, не ставить право платника податку на віднесення до складу валових витрат або податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість при придбанні товару в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання усіма постачальниками своїх податкових зобов'язань зі сплати ними сум податку, дотримання ними правил ведення податкового обліку господарських операцій.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Порушення контрагентом позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку спричиняє негативні наслідки саме для нього, а не для позивача.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.