Справа № 820/2737/15
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 травня 2015 р. № 820/2737/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача - Пономаренка Д.В.,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції

третя особа ОСОБА_2

про зняття арешту з майна ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2, в якому просить суд, з урахуванням уточнень, зняти арешт з іпотечного майна, трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (дев'яносто три) та є власністю ОСОБА_2, який було накладено 08.12.2014 року постановою ВП №38382903 Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.09.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» надалі Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та громадянином України ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. В якості забезпечення виконання зобов'язання за договором було передано нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до постанови Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (ВП №38382903) було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 в тому числі на предмет іпотеки. ПАТ "УкрСиббанк" вважає, що дане іпотечне майно підлягає звільненню з під арешту у зв'язку з тим, що накладення арештів на іпотечне майно, яке передано в іпотеку ПАТ "УкрСиббанк" порушує його права як іпотекодавця.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви та уточненої позовної заяви.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Згідно наданих письмових заперечень зазначив, що на примусовому виконанні у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6727/11 2/2011/1010/2012 виданого 19.07.2012 р. Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3 на утримання доньок ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2) аліменти щомісячно, у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2011 року і до повноліття дітей. Постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №38382903 від 20.05.2013 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа. Державним виконавцем був складений розрахунок заборгованості по аліментам станом на 08.12.2014 р. складає суму у розмірі 16500,75 грн. Для забезпечення реального виконання рішення державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. До теперішнього часу заборгованість по аліментам боржником не сплачена. На підставі вищевикладеного просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа, ОСОБА_2, в судовому засіданні проти позову не заперечував.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.09.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» надалі Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та громадянином України ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0(а.с.7).

На виконання умов кредитного договору ПАТ "УкрСиббанк" надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті 46410,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту в національній валюті 234370,50 грн. на дату укладання договору.

Відповідно до договору іпотеки у забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань в повному обсязі ОСОБА_2 передав в іпотеку, а ПАТ "УкрСиббанк" прийняв нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено, що ОСОБА_2 станом на подання адміністративного позову до Харківського окружного адміністративного суду свої зобов'язання перед банком не виконав.

Крім того, слід вказати, що на примусовому виконанні у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6727/11 2/2011/1010/2012 виданого 19.07.2012 р. Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3 на утримання доньок ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2) аліменти щомісячно, у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2011 року і до повноліття дітей.

Постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №38382903 від 20.05.2013 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа(а.с.50).

Державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесена постанова від 08.12.2014 року, якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2(а.с.59).

Задовольняючи позовні вимоги в даній справі, суд виходить з того, що згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За правилами ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положеннями пункту 5 ч. 3 ст. 11 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Зі змісту ст. 57 "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 4,5,6 ст.3 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003р. № 898-IV іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про іпотеку" пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно; вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного і того ж нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

За змістом ст.ст. 11, 12, 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Аналогічні положення щодо звільнення майна з-під арешту визначені також і пунктом 5.15 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 №74/5. Пунктом 5.15.2. Інструкції про проведення виконавчих дій передбачено, що у разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби.

Враховуючи вище наведене, беручи до уваги той факт, що при накладенні арешту на квартиру 93, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 186-Б, що належить ОСОБА_2, порушені права позивача як іпотекодержателя, суд дійшов до висновку про необхідність зобов'язання відповідача виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та звільнити з-під арешту нерухоме майно, що знаходиться в іпотеці у ПАТ "УкрСиббанк", а саме: квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Із врахуванням вищевикладених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, отже, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2 про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з іпотечного майна, трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (дев'яносто три) та є власністю ОСОБА_2, який було накладено 08.12.2014 року постановою ВП №38382903 Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" () сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 73.08 грн. (сімдесят три гривні 08 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 12 травня 2015 року.

Суддя Д.В. Бездітко