Справа № 804/5034/15
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 р. Справа № 804/5034/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Васильківському районі Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії, -
08 квітня 2015 року управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області звернулося до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Васильківському районі Дніпропетровської області, в якому просить зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в Васильківському районі прийняти до відшкодування витрати управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі на виплату та доставку пенсії по інвалідності пенсіонерам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з 01.11.2014 року по 31.12.2014 року на загальну суму 405 грн. 72 коп.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області проводить виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Позивач стверджує, що дані види пенсій підлягають відшкодуванню управлінню Пенсійного фонду України Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.
Однак, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Васильківському районі відмовляється прийняти до відшкодування витрати понесені управлінням Пенсійного фонду України у Васильківському районі на виплату та доставку пенсії по інвалідності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, виплаченої за період з 01.11.2014 р. по 31.12.2014 р., мотивуючи тим, що каліцтво ними отримано на підприємствах, розташованих на території країн СНД. Витрати на виплату та доставку пенсії та державної адресної допомоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вищевказаний період з 01.11.2014 р. по 31.12.2014 р. склали 405 грн. 72 коп., в тому числі: основний розмір пенсії 322 грн. 12 коп. та щомісячна цільова грошова допомога на прожиття 83 грн. 60 коп.
Дані пенсіонери дійсно отримали каліцтво внаслідок нещасного випадку на виробництві за межами України, але в той час коли ще існував СРСР. Вони переїхали на постійне проживання до України ще до 1991 року, тобто до розпаду СРСР. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є громадянами України і отримують пенсію призначену відповідно до пункту "а" ст. 26 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
У пункті 2 статті 7 "Прикінцеві положення" Закону України від 22 лютого 2001 року № 2272-111 "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (набрав чинності з 1 квітня 2001 року), встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) сплачує страхові виплати і надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати і соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та фонду соціального страхування України.
При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання між страховиками з інших видів страхування і Фондом у подальшому відбуваються відповідні розрахунки.
Позивач просив розглянути справу у порядку письмового провадження.
Відповідач в судове засідання не прибув, надавши письмові заперечення проти позову, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
В письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перебувають на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Васильківському районі Дніпропетровської області, ніяких страхових виплат не отримують.
Діючим чинним Порядком відшкодування витрат, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, визначено, що відшкодування витрат може мати місце лише на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, а не їх органами на місцях, а відтак позовна заява не правомірна щодо зобов'язання вчинити певні дії.
Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є таким, що не відповідає змісту прав управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області щодо відшкодування понесених ним витрат.
Діючим законодавством України, на підставі якого працюють робочі органи Пенсійного Фонду та Фонду від нещасних випадків на виробництві, не передбачено такий захист прав позивача, як зобов'язання відповідача підписати акт звірки, оскільки існує спір про право на виплату.
З урахуванням викладеного представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищевказане, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з наступним.
Судом встановлено, що позивачем за період з 01.11.2014 р. по 31.12.2014 р. була виплачена пенсія по інвалідності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 405,72 грн.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Васильківському районі Дніпропетровської області не перебувають, ніяких страхових виплат не отримують.
Діючим законодавством України, зокрема ст.14 ЦК України чітко встановлено, що цивільні обов'язки юридичною особою, якою є відділення виконавчої дирекції Фонду у Васильківському районі Дніпропетровської області, виконуються у межах, встановлених актом цивільного законодавства.
Таким актом цивільного законодавства для відділення виконавчої дирекції Фонду у Васильківському районі Дніпропетровської області є Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
У вищезазначеному Законі розділом XI встановлено, що передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, тобто регрес, а отже і на отримання пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва здійснюється підприємством.
Такої передачі документів від підприємства до робочого органу - відділення виконавчої дирекції Фонду у Васильківському районі Дніпропетровської області, що підтверджують право цих пенсіонерів на страхову виплату, не було, оскільки вони отримали трудове каліцтво на території іншої держави.
Виплата регресів за рахунок коштів сторони на території, якої стався нещасний випадок і по законодавству якої складався акт про нещасний випадок передбачена ст. 2 угоди від 09 вересня 1994 року держав колишнього Радянського Союзу «Про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданого працівникові каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків».
Таким чином, не отримання регресу у вигляді страхової виплати від відділення виконавчої дирекції Фонду у Васильківському районі Дніпропетровської області в цьому випадку є підставою для того, щоб органи Пенсійного Фонду не отримували відшкодування за їх виплату.
Відповідно до ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі Закон) від 23.09.99 р. № 1105-ХІV, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у разі настання страхового випадку зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодувати працівникові внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а в разі його смерті, виплатити особам, які перебували на його утриманні - пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
На виконання вказаного Закону постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 04.03.2003 року за № 5-4/4 затверджено Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі Порядок), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 р. № 376/7697.
Згідно п.2 вказаного Порядку останній визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій.
Пунктом 4 Порядку передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів.
Пунктом 5 Порядку передбачено, що органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що головні управління Пенсійною фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання на підставі поданих актів узагальнюють і узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.
Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на підставі вищевказаної Довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду України.
Тобто зазначеним Порядком встановлений обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України здійснювати дії по підписанню акту щомісячної звірки по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання підписуються керівниками сторін.
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що вказаний Порядок не врегульовує спірних відносин, які виникли між сторонами, оскільки, встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків та включення в них витрат розраховано на відсутність спору.
У разі, якщо органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництв та професійних захворювань України відмовляються від підписання актів щомісячної звірки витрат, в тому числі включити в щомісячні акти звірок витрат за особовими справами пенсіонерів, вказані спори мають вирішуватись у судовому порядку, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки, а також включення до них витрат.
Отже, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права є таким, що не відповідає змісту прав управління Пенсійного фонду України щодо відшкодування понесених витрат.
Відповідач у справі, не прийнявши до заліку виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які були понесені позивачем, діяв у межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством.
Верховний Суд України неодноразово висловлював правову позицію у спорах цієї категорії (постанови від 6 червня 2011 року № 21-116а11, від 20 червня 2011 року № 21- 76а11), яка полягає, зокрема, у тому, що Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4, на який посилається управління ПФУ, обґрунтовуючи позовні вимоги, не регулює спірні відносини, які виникли у цьому випадку, оскільки встановлене цим Порядком правило щодо підписання актів звірки розрахунків підлягає застосуванню лише за відсутності спору.
Таким чином обраний позивачем спосіб захисту (відновлення) порушеного права є таким, що не відповідає змісту прав ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат.
У разі наявності спору та незгоди на підписання актів звірки розрахунків з боку Фонду вимоги про стягнення таких сум мають вирішуватись у судах адміністративної юрисдикції шляхом пред'явлення органами ПФУ позову про стягнення цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 28 квітня 2015 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник