Справа № 0909/4189/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015р. Справа № 876/190/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Дяковича В.П.,

судді Попка Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Коломия Івано-Франківської області

на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі №0909/4189/2012

за позовом ОСОБА_1, м.Коломия Івано-Франківської області

до управління Пенсійного фонду України в м.Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області, м.Коломия Івано-Франківської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити виплати основної та додаткової пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

10.08.2012р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити виплати основної та додаткової пенсії, просив, з врахуванням уточнених позовних вимог, визнати дії управління Пенсійного фонду України в м.Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області щодо призупинення з 01.08.2011р. виплати йому основної та додаткової пенсії згідно ст.ст.50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", неправомірними; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області поновити з 01.08.2011р. виплату йому основної та додаткової пенсії згідно ст.ст.50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2009р., ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.06.2010р. та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2010р.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012р. у справі №0909/4189/2012 позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити виплати основної та додаткової пенсії - залишено без розгляду у зв'язку з поданням позову після закінчення строків, установлених законом.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач про порушення своїх прав дізнався у серпні 2011р., коли отримав пенсію у розмірі, перерахованому згідно з постановою Кабінету Міністрів України, з позовом звернувся з пропуском строку, встановленого ст.267 КАС України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач: ОСОБА_1, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що ухвала винесена без повного та всебічного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, розгляд справи проводити за його відсутності.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що про порушення прав позивачу стало відомо при поданні адміністративного позову, тобто в серпні 2012р.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

Відповідно до вимог ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із вимогами ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

За вимогами ст.102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Питання про поновлення чи продовження процесуального строку суд вирішує в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні на розсуд суду. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду клопотання.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин слід застосувати строки, визначені ч.9 ст.267 КАС України, відповідно до вимог якої особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

З такими висновками колегія суддів апеляційного адміністративного суду не погоджується, з огляду на наступне:

Порядок звернення до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання постанови суду, визначений приписами ч.ч.9-10 ст.267 КАС України.

Зокрема, останніми передбачено, що таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

У разі відповідності заяви вказаним вище вимогам вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону слідує, що у випадку невідповідності заяви вказаним вимогам (в тому числі недотримання строку звернення із такою) суд першої інстанції повертає цю заяву заявникові; також зазначеними нормами не передбачено можливості застосування положень ст.ст.99, 100 КАС України.

Крім того, колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає, що у даному випадку ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом, а не із заявою в порядку ст.267 КАС України, посилання на ст.267 КАС України як в позовній заяві, так і в уточненні до позовної заяви відсутні, відтак суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин вимоги ст.267 КАС України.

Відповідно до положень ст.55 Конституції України, держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із вимогами ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно висновків, викладених у п.п.23, 25 Рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України", суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У рішенні по справі "Іліан проти Туреччини" ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, у зв'язку із чим такий прийшов до передчасного висновку про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду, чим фактично позбавив його можливості захистити права та інтереси, відповідно порушив його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно із вимогами п.4 ст.204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі №0909/4189/2012 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити виплати основної та додаткової пенсії, - задоволити.

2. Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі №0909/4189/2012, - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя В.П. Дякович

Суддя Я.С. Попко