Справа № 806/1455/15
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року м.Житомир справа № 806/1455/15

час прийняття: 09 год. 52 хв. категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

при секретарі судового засідання Павлюк В.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Безпризванного А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України в Житомирській області, Житомирського міського відділу УМВС України у Житомирській області про стягнення 7010,52 грн.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Управління МВС України в Житомирській області 7010, 52 грн. компенсації за невикористані у 2009-2011 роках, 2013 році відпустки. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 02 січня 2008 року був прийнятий на службу в Управління МВС України в Житомирській області. При звільненні, 09 жовтня 2014 року, відповідач не виплатив ОСОБА_1 компенсацію за невикористані у 2009-2011 роках, 2013 році відпустки, що протирічить нормам частини 1 статті 47 і частини 1 статті 116 Кодексу законів України про працю.

У ході розгляду справи до участі в ній в якості другого відповідача було залучено Житомирський міський відділ УМВС України у Житомирській області.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив у задоволенні позову відмовити. Пояснив, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, виплачується грошова компенсація лише за невикористану у рік звільнення відпустку. За таких обставин підстави для стягнення 7010, 52 грн. компенсації за невикористані у 2009-2011 роках, 2013 році відпустки відсутні.

Заслухавши пояснення позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановлено, що на підставі наказу т.в.о. начальника Управління МВС України в Житомирській області № 325 о/с від 09 жовтня 2014 року старшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера відділення № 2 взводу конвойної міліції Житомирського міського відділу УМВС України у Житомирській області було звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 63 "б" (через хворобу).

При звільненні позивачеві не було виплачено компенсацію за невикористані відпустки у 2009-2011 роках і 2013 році.

Суд при цьому зазначає, що відповідно до статті 3 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2011-XII), дія цього Закону поширюється на військовослужбовців правоохоронних органів, зокрема:

нормативно-правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними (стаття 1-2);

ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2);

військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами (стаття 12).

Абзацами 1-3 пункту 14 статті 10-1 цього Закону передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров'я та у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки у рік звільнення виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про міліцію», порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення).

Згідно з абзацом першим пункту 56 Положення, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 зазначеного Положення.

Абзацом другим цього пункту передбачалося, що особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому наведеного пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 грудня 2012 року № 1137 «Про внесення змін до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», редакцію абзацу другого пункту 56 Положення було змінено, слова «крім осіб, указаних в абзаці першому цього пункту» виключено.

Дані зміни не свідчили про запровадження іншого регулювання, вони лише усували підстави для різночитання змісту норми права та узгоджували її зміст з нормою законів.

Із наведених правових норм слідує, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, виплачується грошова компенсація за невикористану лише в році звільнення відпустку. Тобто, нарахування компенсації за невикористану відпустку за роки, що передують року звільнення, законодавством не передбачено.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач не має права на виплату грошової компенсації за невикористані у 2009-2011 роках, 2013 році відпустки, тому позовні вимоги про стягнення 7010, 52 грн. такої компенсації є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 12 травня 2015 р.