Справа № 487/7374/14-а
Суддя: Щербина С. В.
Дата ухвалення: 2015-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/7374/14-а
Провадження № 2-а/487/10/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про стягнення суми недоплаченої пенсії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва (далі - УПФУ) в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати пенсії в повному обсязі за період з листопада 2006 року по липень 2014 року та стягнути борг по виплаченої пенсії за вказаний період у розмірі 35364,68 грн., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 18600 грн.

В позовній заяві позивач зазначив, що з 09.10.2001 року він отримує пенсію, яка призначена йому відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", перебуває на аробліку УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва, як інвалід 2 групи, списку №2, науковий працівник. Відповідно до Закону від 20.11.2003 року "Про внесення змін до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" з 01.01.2004 року йому проведене відповідачем перерахунок пенсії. Але при здійсненні перерахунку УРФУ безпідставно не включило до заробітної плати пенсіонера, з якої розраховано розмір пенсії, заробітну плату за роботу по сумісництву у Миколаївський філії інституту підвищення кваліфікації керівних працівників та фахівців суднобудівної промисловості, правонаступником якого є Південна академія підвищення кваліфікації, за період з 1984 року по 1985 рік. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2006 року його позовом до УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва було частково задоволено та визнано неправомірними дії відповідача по відмові перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати по сумісництву з 1984 по 1985 р.р. та зобов'язано провести перерахунок пенсії з урахуванням вище визначеного показника та стягнуто недоотриманої пенсії за період з січня 2004 року по жовтень 2006 року у розмірі 6997,39 грн. При цьому остаточним рішенням Вищого адміністративного Суду України від 12.09.2013 року залишена в силі постанова Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2006 року. За вказаним рішенням в березні 2014 року відповідач здійснив перерахунок його пенсії, але з 12.09.2013 року у розмірі пенсії 2466,30 грн, а з 01.12.2013 року у розмірі 2470,15 грн. з яких фактично виплачено щомісячно тільки по 2086,49 грн. З відповіді відповідача від 22.04.2014 року вбачається, що УПФУ здійснив лише перерахунок з посиланням на те, що суд в своєму рішенні зобов'язання щодо сплати боргу на управління не поклав, у зв'язку з чим різницю вони сплачувати не будуть. При цьому, за період з жовтня 2006 року по 12.09.2013 року відповідач пенсію з урахуванням спірного показника не розрахував взагалі в супереч рішення суду та в протиріч вимогам ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої суми пенсії що не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, аналогічне зазначене і в ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З розрахунку та розпорядження №124518 від 19.03.2014 року відповідача різниця що не була недоплачена щомісяця складає 379,81 грн. щомісяця, а після 01.12.2013 року різниця дорівнює 383,66 грн., а за період з жовтня 2006 року по липень 2014 року недоплата становить 35364,68 грн. Крім того, неправомірними діями відповідача, йому заподіяна моральна шкода щодо відмовити виплачувати пенсію у розмірі передбаченому законодавством на протязі 10-ти років та невиконання належним чином рішення суду, а також повернення пенсії у повному обсязі, яка є єдиним джерелом його існування, яка виразилась у душевних стражданнях які він пережив, приниження його гідності, будучи інвалідом 2 групи з великим трудом та з фізичною біллю пересувається по місту, вимушений був приходити до працівників УПФУ та позбавлений оперативно покупати ліки та отримувати більш якісні послуги по охороні здоров'я. Вказану моральну шкоду він оцінює у розмірі 18600 грн.

В подальшому позивач уточнив свої вимоги та просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати пенсії в повному обсязі за період з листопада 2006 року по липень 2014 року та стягнути борг по виплаченої пенсії за вказаний період у розмірі 21700,43грн. З урахуванням сплати частини боргу у розмірі 13664,25 грн. , а також в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 18600 грн.

В подальшому знову уточнив свої вимоги та остаточно визначавши просив стягнути борг по виплаченої пенсії у розмірі 14398,01грн., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 18600 грн., зазначивши, що відповідач в цілому виконав рішення суду від 17.10.2006 року, але при здійсненні розрахунку змінив деякі складові розміру пенсії, крім збільшення розміру заробітної плати на суму заробітної плати по сумісництву з 1984 р. по 1985 р., що призвело до збільшення розміру пенсії, виключив із розміру суму нарахованої та сплаченої індексації пенсії за період з 01.10.2006 року по 01.04.2012 року та у різні місяці сума відрахувань за даним показником складає від 90 грн. до 234,87 грн. При цьому, по окремим періодам відповідачем зменшено розмір пенсійних виплати навіть до зменшення загального обсягу від отриманого. Появилось від'ємне значення, відраховане з розміру пенсії, що є порушенням ст. 50 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за підсумками усіх спірних періодів сума різниці, яка повинна була бути сплаченої, складає 28062,26 грн., а відповідачем сплачено лише 13664,25 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини, просили про їх задоволення.

В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що сума доплат за період з жовтня 2006 року по січень 2015 року складає 13664,25 грн, яка виплачена позивачу в повному обсязі 21.01.2015 року, відповідно до рішення суду від 17.10.2006 року та роз'яснень наданих судом щодо виконання вищевказаного рішення суду, при цьому також виплачена позивачу 22.01.2015 року сума стягнута рішенням суду від 17.10.20066 року у розмірі 6997,39 грн. Крім того, проведення індексації органи Пенсійного фонду керуються Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, тому посилання позивача на стягнення за період з жовтня 2006 року по січень 2015 року суми індексації не відповідає дійсності, оскільки позивачу було здійснено перерахунок пенсії, у зв'язку з чим перевизначився базовий місяць та зменшився розмір індексації, так згідно розрахунку, до перерахунку пенсії індексація збільшувалась. При здійсненні розрахунку позивач не врахував зміни складових розміру пенсійної виплати ( розмір підвищення відповідно до 20% роту заробітної плати, зміни середньої заробітної плати по Україні, яка враховується для обчислення пенсії) протягом зазначених років, чим штучно завищив суму доплати. Безпідставні є вимоги позивач щодо стягнення моральної шкоди, оскільки УПФУ проведено перерахунок пенсії з 13.03.2014 року, після набрання 13.10.2013 року законної сили постанови суду від 17.10.2006 року, тобто з дня винесення рішення Вищим адміністративним судом України. При цьому, слід зауважити, що Миколаївський філіал інституту підвищення кваліфікації керівних робітників та спеціалісті суднобудівної промисловості, де працював у 1984-1985 р.р. позивач за сумісництвом, належить до бюджетних установ, виплата нарахованих коштів за результатом перерахунку, а також коштів стягнутих рішенням суду, має фінансуватися за рахунок коштів державного бюджету, при цьому кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та будь-які бюджетні платежі та зобов'язання з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом України про Державний бюджет України. Лише листом від 30.12.2014 року головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомило відповідача про можливість проведення виплат ОСОБА_1 коштів за результатами проведеного перерахунку. Крім того, державою встановлений певний порядок виконання судового рішення, боржником за яким є державний орган, який визначений Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" про що було повідомлено позивача листом Головного управління юстиції у Миколаївській області від 04.02.2014 року, тому твердження позивача про навмисне не виконання судового рішення, порушення норм пенсійного законодавства та завдана позивачу душевних страждань є необґрунтованими.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне:

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Позивач ОСОБА_1 з 09.10.2001 року отримує пенсію, яка призначена йому відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", перебуває на обліку УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва, як інвалід 2 групи, списку №2, науковий працівник.

Відповідно до Закону від 20.11.2003 року "Про внесення змін до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" з 01.01.2004 року йому відповідачем проведено перерахунок пенсії. Але при здійсненні перерахунку УПФУ безпідставно не включило до заробітної плати позивач, з якої розраховано розмір пенсії, заробітну плату за роботу по сумісництву у Миколаївської філії інституту підвищення кваліфікації керівних працівників та фахівців суднобудівної промисловості, правонаступником якого є Південна академія підвищення кваліфікації, за період з 1984 року по 1985 рік.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2006 року позов ОСОБА_1 до УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва було частково задоволено та визнано неправомірними дії відповідача по відмові перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати по сумісництву з 1984 по 1985 р.р. та зобов'язано провести перерахунок пенсії з урахуванням вище визначеного показника та стягнуто недоотриманої пенсії за період з січня 2004 року по жовтень 2006 року у розмірі 6997,39 грн.

Остаточним рішенням Вищого адміністративного Суду України від 12.09.2013 року залишена в силі постанова Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2006 року.

За вказаним рішенням в березні 2014 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача та виплатив 21.01.2015 року позивачу сума доплат за період з жовтня 2006 року по січень 2015 року у розмірі 13664,25 грн. та 22.01.2015 року суму коштів стягнуту за рішенням суду у розмірі 6997,39 грн., тобто та на теперішній час відповідач в цілому виконав рішення суду від 17.10.2006 року, що не заперечували сторони.

Проте, при здійсненні розрахунку відповідач змінив деякі складові розміру пенсії ОСОБА_1. крім збільшення розміру заробітної плати на суму заробітної плати по сумісництву з 1984 р. по 1985 р., що призвело до збільшення розміру пенсії, виключив із розміру пенсії, суму нарахованої та сплаченої індексації пенсії за період з 01.10.2006 року по 01.04.2012 року та у різні місяці сума відрахувань за даним показником складає від 90 грн. до 234,87 грн. При цьому, по окремим періодам відповідачем зменшено розмір пенсійних виплат навіть до зменшення загального обсягу від отриманого, у зв'язку чим появилось від'ємне значення, відраховане з розміру пенсії.

Вказані обставини підтверджуються наданим відповідачем розгорнутим розрахунком розміру доплати за період з 01.10.2006 року по 31.01.2015 року та довідкою №06-19-183 від 30.03.2015 року Миколаївської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" про суму виплаченої ОСОБА_1 пенсії за період з 01.01.2012 року по 01.03.2015 року та не заперечували і сами представники відповідача, але з посиланням на те, що після перерахунку пенсії перевизначився базовий місяць та у зв'язку з підвищенням розміру пенсії зменшився розмір індексації, з посиланням вимоги чинного законодавства.

Так, при проведенні індексації органи Пенсійного фонду керуються Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та "Порядком проведення індексації грошових доходів населення".

У відповідності до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ч. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 із змінами, у разі коли в результаті перерахунку пенсій за рішеннями судів, які набрали законної сили, виплати перерахованих сум до пенсії фактично не здійснені і строки їх виплати не визначені, базовий місяць для визначення індексації пенсій не змінюється.

Базовий місяць - це місяць підвищення пенсії у результаті проведення перерахунку. Будь-яке підвищення пенсії на постійної основі спричинює зміну базового місяця.

Сума індексації визначається для кожного пенсіонера окремо та залежить від того коли призначена, проведений перерахунок розмірів підвищення, інших обставин.

Отже, відповідачем перерахунок пенсії позивача проведено протягом 22-25 грудня 2014 року, а рішення суду від 17.10.2006 року в цілому виконано лише у січні 2015 року, при цьому виплати перерахованих сум до пенсії до цього часу фактично не були здійснені і строки їх виплати не були визначені, тому базовий місяць для визначення індексації пенсій не змінюється, у зв'язку з чим позивач має право на індексацію грошових доходів (пенсії) за весь період не виплати належних йому грошових доходів, а саме з 01.10.2006 року по 31.10.2015 року.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення за період з 01.10.2006 року по 31.01.2015 року недоплаченої пенсії у розмірі 14398,01 грн. (28062,26 грн. - різниця між розміром індексації пенсії до перерахунку та після перерахунку та різниця між розміром пенсійної виплати після перерахунку і пенсійної виплати до перерахунку - 13664,25 грн. розмір виплаченої відповідачем) є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди, суд приходить наступного:

Неправомірними діями відповідача, щодо відмовити виплачувати позивачу пенсію у розмірі передбаченому законодавством на протязі 10-ти років та невиконання належним чином рішення суду з 2006 року, а також не повернення пенсії у повному обсязі, яка є єдиним джерелом існування позивача, йому була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях які він пережив, будучи інвалідом 2 групи, який з трудом та з фізичною біллю пересувається, вимушений був приходити довгий час до працівників УПФУ, а також звертатися до судових органів для поновлення свого порушеного права на отримання пенсії у передбаченому чинним законодавством розмірі, у зв'язку з чим також був позбавлений оперативно покупати ліки та отримувати більш якісні послуги по охороні здоров'я.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначає у чому полягає моральна шкода.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст. 1167 ЦК України з врахуванням роз'яснення Пленуму Верховного Суду України викладених №4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 2000 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду, ступень вини відповідача, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) позивача.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч.2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

До заперечень представників відповідача суд ставиться критично, оскільки вони протирічать матеріалам справи та спростовуються дослідженими судом доказами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8-11,159,161-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про стягнення боргу по виплаті пенсії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 недоплаченої суми пенсії у розмірі 14398,01 грн.

Стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: С.В. Щербина