Справа № 2а-15922/12/2670
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2015 р. м. Київ К/800/24844/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Київського міського центру зайнятості про визнання неправомірними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Київського міського центру зайнятості на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Київського міського центру зайнятості, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив: - визнати неправомірними та скасувати накази Дарницького районного центру зайнятості від 02.10.2012 року № НТ121002 та від 09.10.2012 року № 50; - зобов'язати Київський міський центр зайнятості поновити ОСОБА_4 на обліку безробітних з виплатою відповідної матеріальної компенсації, починаючи з дати зняття останнього з обліку безробітних.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконними та скасовано накази Дарницького районного центру зайнятості № НТ121002 від 02.10.2012 року про припинення виплати допомоги по безробіттю та № 50 від 09.10.2012 року щодо повернення незаконно отриманих коштів безробітним.

Зобов'язано Київський міський центр зайнятості поновити ОСОБА_4 на обліку безробітних з виплатою відповідної матеріальної компенсації, починаючи з дати зняття останнього з обліку безробітних.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2013 року.

Київський міський центр зайнятості не погодився з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2013 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року і звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини:

19.07.2012 року ОСОБА_4 подав заяву до Дарницького районного центру зайнятості про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Наказом Дарницького районного центру зайнятості від 19.07.2012 року № НТ120719 ОСОБА_4 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, починаючи з 19.07.2012 року.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості від 04.09.2012 року № 379 «Щодо призначення та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення» доручено провести перевірку достовірності документів, які є підставою для виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності.

02 жовтня 2012 року працівниками Дарницького районного центру зайнятості складено акт № 47, згідно якого безробітний ОСОБА_4 займається адвокатською діяльністю та має посвідчення адвоката НОМЕР_1 від 28.11.2011 року.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості від 02.10.2012 року № НТ121002 ОСОБА_4 припинено виплату допомоги по безробіттю згідно пп. « 8» п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 30.08.2012 року.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості від 09.10.2012 року № 50 щодо повернення незаконно отриманих коштів безробітним зобов'язано ОСОБА_4 повернути суму одержаної допомоги по безробіттю у розмірі 6 402, 05 грн.

16 жовтня 2012 року позивачу було направлено відповідне повідомлення за № 21/2300, яке, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, було ним отримано 24.10.2012 року.

Не погоджуючись з вищевказаними наказами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з яким погодився Київський апеляційний адміністративний суд дійшли висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем не доведено здійснення ОСОБА_4 адвокатської діяльності ні до 19.07.12 р., ні після, тоді як наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю факт здійснення такої діяльності не підтверджує, а лише свідчить про наявність у позивача певної кваліфікації та можливість розпочати адвокатську діяльність в одній з передбачених Законом форм.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України з огляду на наступне.

Визначення осіб, які вважаються безробітними надано в ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до якої, безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Дана норма кореспондує з положеннями викладеними п. 11 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою КМ України від 14 лютого 2007 р. № 219.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, відносяться до зайнятого населення.

З наведених вище правових положень випливає, що право на допомогу по безробіттю мають виключно громадяни, які визнані в установленому порядку безробітними. При цьому, безробітними вважаються ті громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку. Тобто для визнання особи безробітною обов'язковим є наявність двох умов, відсутність роботи та заробітку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, наказом ТОВ «Автоінтернешнл-метрополіс» № 039-к від 10.07.2012 року позивача було звільнено з посади провідного юристконсульта юридичного департаменту на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено запис у його трудовій книжці.

19 липня 2012 року позивач подав заяву до Дарницького районного центру зайнятості про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

Жодних доказів працевлаштування позивача після 10.07.2012 року (звільнення з ТОВ «Автоінтернешнл-метрополіс») та під час перебування на обліку Дарницькому районному центрі зайнятості, відповідачем в порушення приписів ч.2 ст. 71 КАС України, не надано.

Відповідно до ч. 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не приховував та не надавав неправдивих відомостей до Центру зайнятості щодо зайнятості на час надання статусу безробітного.

Відповідно до п. 6.2. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінпраці, від 20.11.2000, № 307, допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин за п.6.14 вказаного порядку.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом (а не яка має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю); адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно ст. ст. 4, 6 зазначеного Закону, адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності); адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ст. 13 Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

В той же час, поняття самозайнятої особи чітко визначене у Податковому кодексу України, згідно п. 14.1.226 ст. 14 якого, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік в органах державної податкової служби за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Таким чином, для встановлення, чи відноситься позивач до самозайнятого населення, та, відповідно, для вирішення питання про можливість надання йому статусу безробітного, відповідач мав встановити, чи фактично позивач здійснює адвокатську діяльність у формах, передбачених законодавством, а також чи здійснює він незалежну професійну діяльність в розумінні Податкового кодексу України.

Натомість, відповідачем вказані обставини не встановлювалися, тоді як висновок про здійснення позивачем адвокатської діяльності зроблено виключно на підставі наявності у нього свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, що є безпідставним для прийняття наказів про припинення виплати допомоги по безробіттю та щодо повернення незаконно отриманих коштів безробітним.

Оскільки жодних доказів того, що відповідач зловживав своїми правами або умисно не виконував свій обов'язок щодо подання відповідних відомостей які впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг судами не встановлено, то суд касаційної інстанції погоджується з висновками суддів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості прийняття спірних наказів.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Київського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець