Справа № 809/1624/15
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2015 р. Справа № 809/1624/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача Дімнича Т.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Дімнича Т.І.

про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2015 року ВП №46471104,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Дімнича Т.І. (надалі - відповідач) з позовом про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2015 року ВП №46471104 в частині стягнення необґрунтованого розміру виконавчого збору.

Адміністративний позов мотивований тим, що відповідачем в порушення вимог частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», п.п. 1.5.1 пункту 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, змісту виконавчого листа від 09.04.2014 року № 461/10563/13Ц, стягнено з ОСОБА_3 12441,79 грн., без врахування того, що судовий збір мав бути стягнений зі суми вказаної у виконавчому листі в межах солідарного стягнення в розмірі 25000 грн. боргу та 1231,86 грн. судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав адміністративний позов та просив його задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши про те, що виконавче провадження було відкрито за заявою кредитора - ПАТ «Ідея Банк» на виконання виконавчого листа від 09.04.2014 року № 481/10565/13-ц, виданого Галицьким районним судом міста Львова. Постанова про стягнення виконавчого збору прийнята після закінчення строку на добровільне виконання виконавчого листа.

Розглянувши адміністративний позов, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

11.02.2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Дімнич Т.І. відкрито виконавче провадження ВП № 46471104 на підставі виконавчого листа від 09.04.2014 року № 461/10563/13Ц, виданого Галицьким районним судом міста Львова.

Згідно вказаного виконавчого листа загального суду, стягнено солідарно з ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс» в межах суми 25000 грн., на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість в розмірі 123186,07 грн. та судовий збір в розмірі 1231,86 грн.

В пунктах 2, 3 резолютивної частини постанови ВП № 46471104 від 11.02.2015 року, боржнику запропоновано добровільно виконати рішення суду в семиденний строк з дня її отримання, а також попереджено про наслідки невиконання рішення у добровільному порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Згідно супровідного листа від 11.02.2015 року за вих. № 02-27/387 Відділом державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції на адресу позивача надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.02.2015 року ВП № 46471104.

Факт отримання вказаної постанови та невиконання рішення суду добровільно у строки, які були зазначені у згаданій постанові державного виконавця, представник позивача в судовому засіданні не заперечував.

08.04.2015 року відповідачем прийнято постанову ВП № 46471104 про стягнення з позивача як боржника виконавчого збору у розмірі 12441,79 грн.

Не погоджуючись з названою постановою позивач звернувся з відповідним позовом до суду, в якому просить визнати її протиправною та скасувати.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за необхідне зазначити таке.

При прийнятті рішення про розгляд в порядку адміністративного судочинства даних позовних вимог ОСОБА_3, суд виходив зі змісту положень частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чино, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

У той же час, згідно пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

За результатом аналізу наведених правових норм, Пленум Вищого адміністративного суду України вказав судом першої та апеляційної інстанції адміністративних судів про те, що, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Щодо позовних вимог позивача, то суд виходив з таких мотивів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV на державного виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, для чого йому надані права, передбачені частиною 3 цієї статті Закону.

Нормами частини 2 статті 24 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як встановлено судом вище, що й не заперечувалося представником позивача, позивачем не виконано в передбачений статтею 24 Закону № 606-XIV та роз'яснений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк рішення суду, на виконання якого було видано виконавчий лист № 461/10563/13Ц від 09.04.2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Як встановлено вище, постановою відповідача ВП № 46471104 від 08.04.2015 року стягнено з позивача виконавчий збір у розмірі 12441,79 грн. В той же час, згідно виконавчого листа № 461/10563/13Ц від 09.04.2014 року з ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс» стягнено солідарно на користь ПАТ «Ідея Банк» 25000 грн. та 1231,86 грн. судового збору. Таким чином, виконавчий збір згідно частини 1 статті 28 Закону України Про виконавче провадження» підлягав обрахуванню з суми 26231,86 грн. (25000 грн. + 1231,86 грн.), 10% з якої складає суму 2623,19 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що постанова старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Дімнича Т.І. про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 46471104 від 08.04.2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 9818,60 грн. виконавчого збору (згідно такого розрахунку: 12441,79 грн. - 2623,19 грн.) прийнята з порушенням закону та необґрунтовано, а тому її в цій частині належить скасувати, а в решті постанову залишити без змін.

Таким чином, з врахуванням передбачених абзацами 1, 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України повноважень, адміністративний позов ОСОБА_3 до старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Дімнича Т.І. належить задовольнити повністю.

Окрім цього, відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу належить відшкодувати 73,08 грн. сплаченого згідно квитанції № 355.129.1/47534 від 17.04.2015 року судового збору.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Дімнича Т.І. про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 46471104 від 08.04.2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 9818 гривень 60 копійок судового збору.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) 73 грн. 08 коп. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 05.05.2015 року.