Справа № 570/630/15-а
Суддя: Коробов С.О.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 570/630/15-а
номер провадження 2-а/570/33/2015
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року

Суддя Рівненського районного суду Рівненської області, як адміністративного суду, ОСОБА_1, розглянувши в порядку скороченого провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради,

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06 листопада 2014 року Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області було прийняте рішення № 1108 «Про визнання рішень сесії Корнинської сільської ради такими, що втратили чинність», яким визнано таким, що втратило чинність раніше прийняте рішення № 800 від 09 липня 2013 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2К.». Позивач звернулася з даним позовом до суду та просить визнати протиправним ухвалення Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області 06 листопада 2014 року рішення № 1108, оскільки вважає його безпідставним та винесеним в односторонньому порядку без повідомлення позивача, тобто особи якої стосувалося вказане рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду (шляхом надіслання повісток рекомендованим листом з повідомленням). Клопотань щодо відкладення розгляду справи суду подано не було. Своїм правом щодо надання заперечень відповідач не скористався.

Отже, позивач внаслідок неявки до суду суб'єкта владних повноважень подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі у письмовому провадженні, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених даною статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

За таких обставин суд вважає за недоцільне відкладати розгляд справи та за можливе розглянути справу за відсутності сторін в межах наявних в справі доказів в письмовому провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 липня 2013 року Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області було прийняте рішення № 800 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2К.», яким позивачу було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля) в с.Корин. 06 листопада 2014 року відповідач приймає оскаржуване рішення №1108 «Про визнання рішень сесії Корнинської сільської ради такими, що втратили чинність», пунктом 1 якого визнає таким, що втратило чинність попередньо прийняте рішення, зазначаючи в мотивувальній частині підставою втрати чинності - добровільну відмову громадян в наданні земельних ділянок. Тобто, відповідачем в односторонньому порядку, без повідомлення позивача ОСОБА_2 було скасоване рішення, яке ж його і стосується.

В п.1 ч. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 у справі N 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено про те, що в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

В п.5 ч. 5 мотивувальної частини цього ж рішення Конституційного суду України зазначено про те, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Таким чином, скасоване відповідачем рішення є ненормативним актом, яке не може бути скасоване без згоди на це позивача.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.І ст. 21 ЦК України).

З огляду на положення Цивільного Кодексу України та вищевказаного рішення Конституційного Суду, відповідач не мав права в односторонньому порядку самостійно скасувати попередньо прийняті ним рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не надано жодних доказів в заперечення позовних вимог.

Суд вважає, що відповідачем порушено конституційні та законні права позивача на отримання земельної ділянки. Обґрунтованих доказів в заперечення позовних вимог відповідачем до суду надано не було.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України

Стосовно вимог про відшкодування витрат на правову допомогу то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

За ст. 16 КАС України порядок й умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Згідно до ст. 90 КАС України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На підставі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який визначає граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ, розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно документів, наданих позивачем на обґрунтування витрат на правову допомогу мається акт виконаних робіт від 04 березня 2015 року, квитанція про сплату витрат у розмірі 5357 грн. за відповідним рахунком, витяг з єдиного державного реєстру адвокатів України, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_3

Суд при цьому зауважує, що компенсація витрат на правову допомогу під час розгляду судами адміністративних справ можлива лише за участі особи, яка надавала правову допомогу, в наступних випадках: по-перше, у судовому засіданні, по-друге, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, по-третє, під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Однак жодна з перелічених вище умов при вирішенні понесених позивачем витрат не може бути застосована судом, оскільки не мало місце надання правової допомоги позивачу за вказаною адміністративною справою ані у судовому засіданні, ані під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, ані під час вчинення окремих процесуальних дій по справі поза судовим засіданням, що підтверджується відповідними доказами.

Таким чином, оглянувши надані ОСОБА_2 на підтвердження його витрат на правову допомогу в сумі 5357 грн. документи, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача зазначених сум виплат.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 6; ч. 1 ст. 18; ст.ст. 69-72; ст.ст.87, 90, 94ст.ст.158-163 КАС України, Конституції України, Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області 06 листопада 2014 року рішення № 1108 «Про визнання рішень сесії Корнинської сільської ради такими, що втратили чинність» в частині щодо визнання таким, що втратило чинність рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 09 липня 2013 року №800 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2К.»

Скасувати рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 06 листопада 2014 року № 1108 «Про визнання рішень сесії Корнинської сільської ради такими, що втратили чинність» в частиніщодо визнання таким, що втратило чинність рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 09 липня 2013 року №800 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2К.».

Присудити з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Коробов С.О.