Справа № 804/2868/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 квітня 2015 р. Справа № 804/2868/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Турлакової Н. В.

при секретарі - Чудновської А.С.

за учасю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кравченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до адміністративного суду до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить: визнати рішення №346 від 22.01.2015р. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, таким що порушує право згідно Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду " на приватизацію займаної квартири; скасувати рішення №346 від 22.01.2015р.; зобов'язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська прийняти рішення згідно Закону України " Про приватизацію державного житлового фонду"

та вжити заходів щодо приватизації квартири, яку займає позивач на підставі ордера №10 від 30.01.1990року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням КЕВ м. Дніпропетровська від 22.01.2015 року № 346 позивачеві протиправно відмовлено в передачі в приватну власність шляхом приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1, в якій вона прописана та мешкає на підставі ордеру №10 від 30.01.1990 року. Вважає, що в судовому порядку мають бути відновлені її права та інтереси.

Відповідач надав суду письмове клопотання, в якому зазначив, що даний спір не є адміністративним, оскільки в даному випадку між сторонами існує спір приватного характеру (захист права фізичної особи на одержання житла у приватну власність, шляхом приватизації), що в свою чергу виключає можливість розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства та зазначив, що згідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання незаконними рішення, дії або бездіяльності органу державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб. Статтею 2 ЦК України передбачено, що держава, юридичні особи публічного права ( в даному випадку - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпропетровська) можуть виступати учасниками цивільних відносин. Тому просив провадження по адміністративній справі закрити.

Ухвалою суду від 20.02.2015 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на доводи, обґрунтовані в клопотанні та зазначив, що зі змісту позовних вимог позивача вбачається спір про право на приватизацію житла. За вказаних обставин даний спір не підсудний адміністративному суду, а повинен вирішуватися місцевим загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та доданих доказів, позивач не погоджується з рішенням КЕВ м. Дніпропетровська від 22.01.2015 року № 346, яким позивачу було відмовлено в передачі в приватну власність шляхом приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1, в якій вона прописана та мешкає на підставі ордеру №10 від 30.01.1990 року.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 цієї статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, питання, які пов'язані з приватизацією квартир, в тому числі і в частині відмови уповноваженим органом провести приватизацію та винесення відповідних рішень, виникають з житлових відносин та повинні розглядатися судами у порядку цивільного судочинства.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" вказано, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції. Вказана правова позиція зазначена Верховним судом України в постанові від 02.12.2014 р. у справі №21-530а14.

При цьому ч.2 ст.161 КАС України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до норм ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається зі змісту заявлених позивачем позовних вимог, останній фактично оскаржує рішення відповідача, як органу приватизації, про відмову у приватизації житла державного житлового фонду, у якому проживає позивач.

За вказаних обставин оскаржуваним рішенням відповідача фактично порушено житлові права позивача, а справа стосується визнання права позивача на приватизацію житла.

За наведених обставин у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі.

При цьому, суд роз'яснює позивачу про право на звернення з зазначеним позовом до місцевого загального суду в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

.

УХВАЛИВ:

Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу, що згідно ч.3 ст.157 КАС України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Турлакова