Справа № 325/790/15-а
Суддя: Шеїна Л. Д.
Дата ухвалення: 2015-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №325/790/15-а
Провадження №2-А/325/3/2015
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2015року Приазовський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Шеїної Л.Д., при секретарі: Орманджи Ф.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське , цивільну справу за адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства ОСОБА_1 до Військового комісара Приазовського районного комісаріату Запорізької області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
30.04.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військового комісара Приазовського районного комісаріату Запорізької області Зеленецького О.І. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення,
В обґрунтування позову посилається на наступні обставини:
26.02.2015 року постановою №3 (2015) за справою про адміністративне правопорушення його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 225 грн.( двісті двадцять п*ять гривень), а у зв*язку з невиплатою штрафу в 15-денний термін, сума штрафу збільшена до 510 гривень.
Про наявність такої постанови йому стало відомо лише 29.04.2015 року у ВДВС Приазовського районного управління юстиції Запорізької області, куди він і прибув за викликом державного виконавця Воронцова С.В. від 25 квітня 2015 року.
Вважає постанову незаконною і просить її скасувати , оскільки відповідно до описової частини постанови , він, нібито 19.02.2015 року об 11год.20 хвл. в кабінеті директора ТзДВ «Приазовський сир завод» відмовився отримати повістку військового комісара про явку в Приазовський РВК для проходження медичного огляду, чим порушив ст..210-1 КУпАП.
Однак, на думку позивача, відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов*язанні з*являтися за викликом військових комісаріатів ( військовозобов*язані Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов*язанні Служби зовнішньої розвідки України за викликом Служби зовнішньої розвідки України ) для постановки на військовий облік та призначення на воєнний час.
Тим самим, зміст постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не співпадає зі змістом диспозиції ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Крім того, на думку позивача, відповідач порушив процесуальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності:
так, він не був повідомлений про складання протоколу про адміністративне правопорушення, копію протоколу про адміністративне правопорушення не отримував, не був повідомленим про день і час розгляду адміністративної справи, не був присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Копію оскаржуваної постанови поштою не отримував. Жодної розписки про отримання такої постанови не складав.
В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, посилаючись на ті ж підстави і просив суд його задовольнити.
Відповідач проти позову заперечував, свої заперечення виклав письмові, які за згодою сторін долучені до матеріалів цивільної справи (а.с.33-3). Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у відповідності до якої можливий виклик до військкомату через керівника підприємства, на якому працює призовник. 19 лютого 2015 року ОСОБА_1 відмовився від отримання виклику до військкомату за місцем роботи, що стало підставою для складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, що засвідчено підписами інших осіб. Повідомлення про розгляд адміністративної справи спрямовувалося ОСОБА_1 через керівництво підприємства на якому він працює, що є свідченням його належного повідомлення. Тому, на думку відповідача, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.210-1 КУпАП і перешкод для розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст..210-1 КУпАП та притягнення його до адміністративної відповідальності не вбачає. Вважає, що ОСОБА_1 ухиляється від свого конституційного обов*язку щодо захисту Вітчизни.
Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив, що 26.02.2015 року постановою №3 (2015) за справою про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 225 грн.( двісті двадцять п*ять гривень), а у зв*язку з невиплатою штрафу в 15-денний термін, сума штрафу збільшена до 510 гривень (а.с. 7 ).
Про порушення свого права позивач дізнався лише 29 квітня 2015 року у ВДВС Приазовського районного управління юстиції Запорізької області, куди він і прибув за викликом державного виконавця Воронцова С.В. від 22 квітня 2015 року( а.с.8-9 ).
30.04.2015 року позивач звернувся до суду з відповідними позовом та з заявою про поновлення строку на звернення з адміністративним позовом до адміністративного суду (а.с.11 ).
Ухвалою суду від 30 квітня 2015року ОСОБА_1 поновлено строк на звернення з адміністративним позовом до адміністративного суду ( а.с.14 ).
Із описової частини як протоколу про адміністративне правопорушення так і постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210 -1 КУпАП ( а.с.28-29,7 ) вбачається, що він 19.02.2015 року об 11.год.20 хвл. в кабінеті директора ТзДВ «Приазовськоий сир завод» відмовився отримати повістку військового комісара про явку в Приазовський РВК для проходження медичного огляду, чим порушив ст..22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до ст..4 Закону України « Про оборону України» допускається оголошення мобілізації не лише у разі війни, а й у разі загрози нападу на Україну.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов*язанні з*являтися за викликом військових комісаріатів ( військовозобов*язані Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов*язанні Служби зовнішньої розвідки України за викликом Служби зовнішньої розвідки України ) для постановки на військовий облік та призначення на воєнний час. У вищезгаданому Законі не уточняється, яким чином здійснюється виклик до військкомату.
На сьогоднішній день відсутні нормативні акти, які б регулювали порядок вручення повісток по призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Разом з тим, використовуючи аналогію права, яким чином здійснюються оповіщення і вручення повісток у Збройні Сили України та інші військові формування на підставі нормативних актів, котрі регулюють подібні відносини, з урахуванням положень Кодексу адміністративного судочинства, цивільно-процесуального і кримінально-процесуального законодавства.
Основним нормативним актом, який регулює порядок оповіщення на призов до військової служби і вручення повісток ( наказів) є постанова Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року № 352 «Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу по контракту».
Пунктом 64даної Постанови затверджено, що оповіщення громадян по призові на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється на підставі наказів районних військових комісаріатів ( додаток №14 ) повістками ( додаток № 15), вручення призовникам через житлово-експлуатаційні організації,домовласників, відповідні виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, де не має військових комісаріатів, керівників підприємств, закладів, організацій, учбових закладів незалежно від підпорядкування та форм власності.
Наказ районного військового комісара розсилається житлово - експлуатаційним організаціям, домовласникам, відповідним виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, на підприємства, установи і організації, учбові заклади. Про проведення призову повідомляється через засоби масової інформації.
Відповідно до аналогії права, а саме Глави 7 «Судові виклики та повідомлення» цивільно-процесуального кодексу України та пп. 1, 3, 7, 8 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним лицям, вручаються їм під розписку, а юридичним лицям - відповідній посадовій особі, яка розписується про отримання повістки.
Якщо особи, який адресовано судову повістку, не має за місцем проживання, повістку під розпис вручають будь якому з повнолітніх членів сім`ї, проживаючих разом з ним, а при їх відсутності відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.
Особам, проживаючим за межами України, судові повістки вручаються у порядку, визначеному міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких визначено Верховною Радою України, у випадку відсутності таких - у порядку, визначеному статтею 419 дійсного Кодексу.
У випадку відмови адресата отримувати судову повістку, особа котра її доставляє, робить відповідну відмітку на повістці та повертає її до суду: Особа, яка відмовилось отримувати судову повістку, рахується повідомленою.
Якщо у дійсності, особа не проживає за адресою повідомленою суду, судова повістка може бути направлена за місцем його працевлаштування.
Таким чином, повідомлення за правилами процесуального законодавства не обмежується врученням повістки під розписку. Учасник процесу вважається належним чином повідомленим, також в тих випадках, коли повістка направлена за адресою його реєстрації, на електронну пошту або факс.
Отже об*єктивна сторона правопорушення, яка встановлена статтею ч.1 ст. 210-1 КУпАП полягає в порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що , в тому числі , передбачає відповідальність і за відмову отримати повістку до військкомату.
Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 формально містяться ознаки адміністративного проступку , передбачено ст.. 210-1 КУпАП.
Відповідно до вимог, зазначених у абз.1 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» № 6 від 24.06.1988р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992р., №12 від 03.12.1997р., №15 від 25.05.1998р., розглядаючи відповідно до ст..293 КУпАП України скаргу або протест на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.
Стаття 255 КУпАП України встановлює перелік посадових осіб і членів громадських організацій, які вправі складати протоколи про адміністративне правопорушення з метою забезпечення законності та обґрунтованості порушення справи про адміністративне правопорушення.
Так, у ч.3 ст.255 КУпАП України зазначено, що у випадках, прямо передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення можуть складати також посадові особи інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування і представники органів самоорганізації населення.
Отже , військовий комісар або уповноважена ним особа, яка призначена на посаду у військовому комісаріаті за письмовою резолюцією військового комісара , уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, яке передбачене ст..210-1 КУпАП, а розгляд такої справи покладається лише на військового комісара.
Стаття 256 КУпАП України містить в собі вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення.
Зокрема, окрім відомостей про особу правопорушника та складу адміністративного правопорушення, в ньому зазначається, що у випадку відмови особи, яка скоїла правопорушення, від підписання протоколу, про це зазначається в протоколі, а правопорушнику роз`яснюються права та обов`язки, які передбачені у ст..268 КУпАП України.
З долученого до матеріалів справи протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.210 -1 КУпАП (а.с. 28-29 ) вбачається, що протокол, всупереч вимогам ст..254 КпАП України, складено не військовим комісаром, а іншою особою, стосовно якої відповідачем не надано доказів щодо делегування їй повноважень щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею.
В протоколі відсутні відомості, що ОСОБА_1 ознайомлений з його змістом та відмовився від підпису протоколу(а.с.28-29 ), копія протоколу йому не спрямовувалася. Будь-які повідомлення щодо вручення копії протоколу ОСОБА_1 відповідач суду не надав, що суперечить вимогам, зазначеним у ч.2 ст.254 КУпАП.
Окрім того, відсутні відомості щодо роз`яснення ОСОБА_1 процесуальних прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП України, під час складання протоколу.
Також слід зазначити, що відповідачем порушено вимоги ч. 5 ст.258 КУпАП, так як другий екземпляр постанови у справі про адміністративне правопорушення не вручено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Із оспорюваної постанови ( а.с. 7) не вбачається, з яких міркувань виходив військовий комісар, визначаючи вид і міру адміністративного стягнення, що не відповідає вимогам статті 33 КУпАП.
Отже, наведені фактичні обставини, дають підстави вважати, що адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 порушено неуповноваженою особою, протокол без номера від 19.02.2015 року складено без відома особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 , в протоколі не зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснені його процесуальні права та обов`язки, копія протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вручена. В постанові ( а.с.7 ) не зазначено з яких міркувань виходив орган, який розглядав адміністративну справу, вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення. Всупереч вимогам , які містяться у ч.2 ст.268 КУпАП, відсутні повідомлення про належне сповіщення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, з клопотанням щодо розгляду справи в його відсутність ОСОБА_1 до уповноваженої особи не звертався.
На думку суду, не заслуговують на увагу посилання відповідача щодо належного сповіщення правопорушника про час розгляду адміністративної справи ( а.с.30), так як відповідач не довів, що керівник підприємства повідомив його про зазначену обставину.
Тим самим порушено вимоги ст.ст. 254, 256, 268 КпАП України, тобто процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню: постанову військового комісара Приазовського районного військового комісаріату Запорізької області підполковника О.І. Зеленецького №3 (2015) від 26.02.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з підстав, передбачених ч.1 ст.210-1 КУпАП , скасувати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 8, 11, 17, 158-163, 171-2 КАС України, рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого з прав людини щодо відповідності Конституції України ( конституційності ) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України 08 квітня 2015 року №3-рп/2015 ( справа № 1-6/2015), на підставі ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.64 постанови Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року № 352 «Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу по контракту», ст.210-1 КУпАП , ст..ст. 255,256,268 КУпАП, суд
позов ОСОБА_1 до Військового комісара Приазовського районного комісаріату Запорізької області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.
Скасувати постанову військового комісара Приазовсього районного військового комісаріату Запорізької області підполковника О.І. Зеленецького №3 (2015) від 26.02.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з підстав, передбачених ст.210-1 КУпАП.
Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Приазовський районний суд Запорізької області.
Суддя: Шеїна Л.Д