Справа № 809/2314/13-а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Справа № 876/216/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

Головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ПП "Талан" на постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року по справі № 809/2314/13-а за позовом ПП "Талан" до Долинської ОДПІ в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Талан" звернулося в суд з адміністративним позовом до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано - Франківській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 10.10.2011 року та № від 20.12.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі акту перевірки від 26 вересня 2011 року №1786/231/25069056 відповідач дійшов до помилкових висновків щодо неправильного оформлення та використання позивачем первинних документів, а, відтак, прийняв незаконні податкові повідомлення - рішення. Натомість, первинні документи (договір, податкові та видаткові накладні) оформлені належним чином, а тому позивачем правомірно сформовано валові витрати та податковий кредит. Висновок спеціаліста, котрий проводив почеркознавче дослідження підписів директора не може бути належним доказом у справі з огляду на дослідження ним копій документів, а не оригіналів, а всі в сукупності проведені господарські операції свідчать про реальне здійснення господарської діяльності. Висновки щодо відсутності директора на території України на момент підписання договору, зроблені на підставі окремих вибіркових даних з відомчої підсистеми, а саме, інтегрованої міжвідомчої інформаційно - телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів (система "Аркан") не спростовують факту дійсного укладення договору та реальності здійснення господарських операцій.

Крім того, позивач зазначає, що висновок почеркознавчої експертизи за зразками підписів ОСОБА_2, не можна вважати належним доказом, оскільки кількість отриманих зразків підписів ОСОБА_2, наявних на заявах при отриманні паспорту громадянина України та закордонного паспорту, які використані для проведення почеркознавчого дослідження є недостатньою для проведення об'єктивного дослідження та не можуть дати достовірного визначення приналежності даного підпису. Вказує, що навіть якщо підписи здійснені не ним на первинних документах, то це ніяк не спростовує реальності проведення господарських операції, оскільки вони були здійснені реально, що підтверджується відповідними доказами, а підписи могли бути проставлені іншим працівником ТзОВ "Ресурс Сервіс" з метою економії часу.

Постановою Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив позивач ПП "Талан", яке покликаючись на те, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, з підстав зазначених вище, просить постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ПП "Талан" задоволити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задоволити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що за результатами проведеної податковим органом документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні операцій з купівлі - продажу газу (пропан - бутан) зрідженого, який був придбаний у ТзОВ "Ресурс Сервіс", з податку на прибуток за період з 01.06.2010 по 31.03.2011, з податку на додану вартість за період з 01.02.2011 по 31.03.2011, складено акт від 26.09.2011 №1786/231/25069056, в якому встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 13333 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту з ПДВ (ряд. 18.2) за декларацією за лютий 2011 р. в сумі 1436 грн.;

- п. 5.1 пп. 5.2.1, 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 1538316 грн., у т. ч. за 1 півріччя 2010 р. в сумі 181 990 грн., за три квартали 2010 р. в сумі 867 465 грн., за 2010 в сумі 1 469 053 грн., за 1 квартал 2011 р. в сумі 69 263 грн.

На підставі вказаного акта перевірки, 10.10.2011 відповідачем прийнято три податкові повідомлення - рішення:

- №, яким позивачу визначено додаткове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1 538 316,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 384 579,00 грн.;

- № про сплату 13 333,00 грн. податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 грн.;

- № (форма "В4") про сплату штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 грн.

12.12.2011 рішенням ДПА в Івано - Франківській області №2929/10/25-019/318/843 скасовано повідомлення - рішення від 10.10.2011 № в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 17 315,00 грн.; а рішенням №2928/10/25-019/317/841 залишено без змін повідомлення - рішення № та скасовано повідомлення -рішення № (форма "В4") від 10.10.2011.

20.12.2011 відповідачем прийнято нове податкове повідомлення - рішення № від 20.12.2011, яким позивачу визначено додаткове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1538316,00 грн. та штрафні (фінансові санкції) у розмірі 367264, грн.

Апеляційним судом встановлено, що протягом періоду, що перевірявся, позивач, на виконання укладеного договору купівлі - продажу від 05.05.2010 № 76РМ-10 та додатку до нього від 15.12.2010 № 1, укладеного між ТзОВ "Ресурс Сервіс" та ПП "Талан", здійснював придбання скрапленого газу від ТзОВ "Ресурс Сервіс". Позивачем згідно з даним договором придбано у ТзОВ "Ресурс Сервіс" скрапленого газу в кількості 1190,129 тонн на суму 7942153 грн.

Як стверджується вказаними договорами, та документами, що складені на їх виконання, такі підписані директором ТзОВ "Ресурс Сервіс" - ОСОБА_2

Однак, згідно з висновком №1299 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за матеріалами адміністративної справи №809/2314/13-а, що складений 28 жовтня 2014 року підписи від імені ОСОБА_2 на вищевказаних документах, оригінали яких направлялися для експертного дослідження виконані не ОСОБА_2, а іншою особою із застосуванням технічних засобів, зокрема перемальовкою "на просвіт" з якихось моделей або один з одного.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи від імені уповноваженої особи ТзОВ "Ресурс Сервіс", підписані невстановленими особами, у зв'язку з чим формування позивачем на їх основі валових витрат та податкового кредиту є безпідставним.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з п. 5.1. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь - яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Як передбачено абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 даного Закону, не належать до складу валових витрат будь - які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п. 7.1 ст. Закону України "Про податок на додану вартість", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 зазначеного Закону України встановлено те, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України № 2755-VI, від 02.12.2010 року, а тому на спірні правовідносини, в тому числі, розповсюджуються приписи Податкового кодексу України.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 року, із змінами та доповненнями, визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Із змісту частини другої статті 9 цього Закону вбачається, що первинні та зведені облікові документи серед обов'язкових реквізитів повинні містити посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, в тому числі, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Вимоги щодо оформлення податкових накладних врегульовані чинним наказом Міністерства фінансів України "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" від 01.11.2011 року № 1379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р., за №1333/20071 (надалі - Порядок).

Так, за змістом пункту 1 Порядку податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 16 Порядку усі примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Враховуючи вищевикладене, з приводу посилання відповідача на неможливість формування даних податкового обліку на підставі первинних документів, підписаних від імені ТзОВ "Ресурс Сервіс" невстановленими особами, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити те, що платник не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом, а також проводити почеркознавчу експертизу під час здійснення підприємницької діяльності; на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

З огляду на недоведеність податковим органом існування відповідних фактів, та обставина, що первинні документи від імені контрагентів підписані невстановленими особами, не є достатньою підставою для позбавлення покупця (позивача у справі) права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат за наслідками придбання товару у ТзОВ "Ресурс Сервіс".

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в ухвалах від 8 жовтня 2014 року по справі " К/9991/18477/12, 12 лютого 2015 року по справі № 9991/78389/12.

Позивачем на підтвердження дотримання податкового законодавства під час здійснення господарських операцій з ТзОВ "Ресурс Сервіс" було надано договір купівлі продажу зрідженого газу, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні відомості тощо, які свідчать про підставність виникнення цивільних прав та обов'язків, а також про фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТзОВ "Ресурс Сервіс", та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх.

Відповідачем, належними та допустимими доказами не спростовано мету та реальність здійснення господарських операцій з придбання зрідженого газу, а також факту використання позивачем вищевказаних товарів у власній господарській діяльності.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити те, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтями 49, 70 КАС України передбачено те, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що відповідачем зроблено не було.

Таким чином, відповідачем не наведено достатньо переконливих доводів про наявність обставин, які б свідчили про недобросовісність позивача як платника податків.

З урахуванням наведеного, на думку апеляційного суду, оскаржувані податкові повідомлення - рішення не ґрунтуються на нормах права, внаслідок чого їх слід визнати протиправними та скасувати.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ПП "Талан" задоволити.

Постанову Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року по справі № 809/2314/13-а скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої позов задоволити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 10.10.2011 року та № від 20.12.2011 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя: Р.Б. Хобор

Судді: Я.С. Попко

Р.П. Сеник