Справа № 152/334/15-а
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/334/15-а
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 травня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС роти ДПС ВДАІ м. Миколаїв ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 02.03.2015 року звернувся до Шаргородського районного суду із означеним адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову відповідача ПС1 №953042 від 16.02.2015 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за порушення вимог ч.2 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працює водієм вантажного автомобіля марки МАЗ в м. Києві позмінно, 15 днів робочих, 15 днів відпочинок. На зміну він заступив 16.02.2015 року і їхав у рейс Одеса-Миколаїв-Київ. В Миколаїв він прибув 16.02.2015 року і рухався по проспекту Героїв Сталінграда, де був зупинений працівником ДАІ, котрий повідомив про порушення ним п.11.6. ПДР України, зокрема, вимог знаку про «рух по смугах». В протоколі про адміністративне правопорушення він надав пояснення, що не згоден із обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення. Відповідачем на підставі адміністративного протоколу було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення вимог ч.2 ст.122 КУпАП.

Вказану постанову вважає незаконною. Строк для оскарження постанови він пропустив з поважних причин, оскільки не міг її оскаржити, так як перебував на роботі не за місцем проживання і тільки 01.03.2015 року повернувся із робочої зміни додому, що є підставою для поновлення строку для оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги та уточнив їх у частині прізвища відповідача, вказавши, що помилково зазначив прізвище відповідача як «Павлів», тоді як з оригіналів документів вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення та постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо нього виніс ОСОБА_2 Просив скасувати постанову відповідача в справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 №953042 від 16.02.2015 року про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, відповідно до якої на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн., зсилаючись на ті самі обставини, що і в позовній заяві. Суду пояснив, що працює водієм вантажного автомобіля марки МАЗ в ТОВ «Фоззі-Фуд» позмінно. 16.02.2015 року він їхав у рейс Одеса-Миколаїв-Київ. В Миколаєві, рухаючись по проспекту Героїв Сталінграду біля торгового центру «Метро», він був зупинений працівником ДАІ, котрий повідомив йому, що він порушив п.11.6. ПДР України та вимоги дорожнього знака 5.16. «Рух по смугах», на що він зауважив відповідачеві, що такого дорожнього знаку в ПДР України взагалі не існує, заперечив факт порушення вимог ч.2 ст.122 КпАП України. Проте, відповідач склав протокол про адміністративне правопорушення, не залучивши свідків, не приймаючи до уваги його пояснень. Після цього відповідач виніс оскаржувану ним постанову в справі про адміністративне правопорушення, яка є незаконною з наведених вище підстав, так як жодного адміністративного правопорушення він не вчиняв.

Відповідач інспектор ДПС роти ДПС ВДАІ по обслуговуванню м. Миколаїв УДАІ УМВС України у Миколаївській області ОСОБА_2 в судове засідання двічі не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду адміністративного позову був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення йому судових повісток (а.с.30-31), причини неприбуття в суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд, вислухавши думку позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у справі та витребуваних судом доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст.128 КАС України.

Вирішуючи спір суд встановив, що 16.02.2015 року в м. Миколаєві на вул. Проспект Героїв Сталінграду інспектором ДПС роти ДПС ВДАІ м. Миколаїв ОСОБА_2 відносно позивача винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 №953042, з якої вбачається, що 16.02.2015 року о 09 годині 40 хвилин водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «МАЗ 6303» з державним номерним знаком Аі 1802 СК у м. Миколаїв по Проспекту Героїв Сталінграду біля торгового центру «Метро» в крайній лівій смузі при наявності дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КпАП України, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.7).

Підставою для винесення вказаної постанови став розгляд відповідачем інспектором ДПС роти ДПС ВДАІ м. Миколаїв ОСОБА_2 матеріалів про адміністративне правопорушення, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №747029, що вбачається із постанови у справі про адміністративне правопорушення, винесеній відповідачем щодо позивача (а.с.8).

З протоколу про адміністративне правопорушення від 16.02.2015 року, складеного відповідачем щодо позивача о 09 годині 50 хвилин в м. Миколаїв на вул. Проспект героїв Сталінграду тц «Метро», вбачається, що того ж дня ОСОБА_1 о 09 годині 40 хвилин в м. Миколаїв на вулиці Проспект Героїв Сталінграду тц «Метро», керуючи автомобілем марки «МАЗ 6303» з державним номерним знаком Аі 1802 СК, їхав в крайній лівій смузі при наявності дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах», чим порушив вимоги п.11.6. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КпАП України.

В протоколі про адміністративне правопорушення особою, яка його складала, зазначено, що ОСОБА_1 розяснено його права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України, ст. 268 КпАП України, повідомлено про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що стверджується підписами відповідача та позивача в протоколі серії АП1 №747029, другий примірник якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.8),а оригінал якого оглянуто в судовому засіданні.

Факт підписання ним протоколу в графі про розяснення йому прав та обовязків і в графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», позивачем в судовому засіданні не заперечується.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідачем надавалася можливість надати пояснення по суті справи, яким позивач скористався і зазначив у поясненні, що «з протоколом повністю не згоден, так як дорожньої розмітки на проїжджій частині дороги не було, а я їхав не далі другої смуги, дорожні знаки закриті фурами, припаркованими на обочині».

Також, судом встановлено, що свідки правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення не вказані, що вбачається із оглянутого в судовому засіданні оригіналу протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, судом встановлено, що постанова, винесена відповідачем 16.02.2015 року серії ПС1 №953042 відносно ОСОБА_1 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.2 ст.122 КпАП України не відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, не ґрунтується на повно зясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: відповідачем зазначено, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КпАП України, що ОСОБА_1 винен у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, що він підлягає адміністративній відповідальності саме за ч.2 ст.122 КпАП України, проте, обставини вчинення правопорушення в постанові, не відповідають диспозиції ч.2 ст.122 КпАП України.

Так, у постанові в справі про адміністративне правопорушення не зазначено, яке саме порушення, передбачене диспозицією ч.2 ст.122 КпАП України, вчинив позивач: чи порушення проїзду перехресть, чи зупинок транспортних засобів загального користування, чи проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, чи порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, чи розташування транспортних засобів на проїзній частині, чи порушення правил руху автомагістралями, чи користування освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, чи використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, чи користування водієм під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, чи порушення правил навчальної їзди.

До того ж, із постанови вбачається, що позивач порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 ПДР України «Рух по смугах».

Проте, у розділі 5 «Інформаційно-вказівні знаки» додатку №1 до Правил дорожнього руху України пункту 33 «Дорожні знаки» відсутній такий дорожній знак як «Рух по смугах». Натомість дорожній знак 5.16. ПДР України має назву «Напрямки руху по смугах».

До того ж, п.11.6. ПДР України, про порушення якого позивачем зазначає відповідач, регулює розташування транспортних засобів на дорогах, які мають три і більше смуги для руху в одному напрямку, та дозволяє виїжджати на крайню ліву смугу лише для повороту ліворуч та розвороту.

Натомість, ні з постанови у справі про адміністративне правопорушення, що складена відповідачем відносно позивача, ні із оригіналу протоколу про адміністративне правопорушення, витребуваного судом від ВДАІ Шаргородського РВ УМВС, ні із доданого до оригіналу протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису на компакт-диск «ANV 16ХDVD-R», переглянутого в судовому засіданні, не вбачається, що Проспект Героїв Сталінграду в м. Миколаєві в місці, де керував автомобілем позивач, тобто біля торгового центру «Метро», має три і більше смуги руху в одному напрямку, що проїзна частина має дорожню розмітку про наявність трьох смуг руху і розташування транспортних засобів на дорозі, що має три і більше смуг руху в одному напрямку, а також, не вбачається, що в попутному напрямку руху транспортного засобу під керуванням позивача наявний інформаційно-вказівний дорожній знак 5.16 «Напрямки руху по смугах».

Також, з відеозапису, переглянутого в судовому засіданні, вбачається, що правий край проїзної частини дороги в попутному напрямку руху транспортного засобу під керуванням позивача зайнятий зупиненими працівниками ДАІ вантажними транспортними засобами, у звязку із чим позивач не мав можливості рухатися ближче до правого краю проїзної частини.

Взагалі, відповідальність за порушення водієм вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг передбачена ч.1 ст.121 КпАП України, а не ч.2 ст.122 КпАП України, а вимоги до розташування транспортних засобів на дорозі, яка має дві і більше смуги для руху в одному напрямку, передбачено в п.11.5 ПДР України, а не в п.11.6 ПДР України, як зазначено відповідачем в протоколі та в постанові про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових або службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.3 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи встановлених останнім доводів.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення, а саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, якими доказами керувався відповідач, при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, відповідачем не надано суду доказів (фото- і кінозйомки, пояснення свідків тощо) на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 122 КУпАП, як того вимагає ст. 251 КУпАП, а зазначені в протоколі та в постанові в справі про адміністративне правопорушення обставини не розкривають обєктивну сторону правопорушення.

Таким чином, відповідачем не розкрита обєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, зокрема того, яке із порушень, передбачених у диспозиції частини 2 цієї статті вчинив позивач.

Встановленому судом факту відповідають адміністративно-правові відносини, що регулюються ст.ст. 2, 4, 6, 9, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України, ст.ст.280, 287, 289, 293 КпАП України.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 6, 9, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України. Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Проте, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, що стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд може визнати протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобовязання відповідача вчинити певні дії; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Відповідно до вимог ст.ст. 280, 287, 289, 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, та інше. Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне із таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки суб'єктом владних повноважень не було надано заперечень на позовну заяву та доказів в обґрунтування заперечень проти позову, як і не було спростовано доводів позивача, то постанова, винесена відповідачем 16.02.2015 року серії ПС1 №953042 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України і про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. не відповідає вимогам законодавства, тому вона є незаконною та підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Також, судом, відповідно до ухвали від 03.04.2015 року поновлено пропущені позивачем строки звернення до суду. Зазначена ухвала набрала законної сили (а.с.19-20).

Враховуючи, що позивач на стадії судового розгляду позбавлений права змінити підставу та предмет адміністративного позову, виходячи з вимог ч.2 ст.11 КАС України, якою передбачено, що суд може вийти за межі заявлених вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог і, з метою повного захисту порушених прав позивача, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України, на підставі ст.ст.280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора ДПС роти ДПС ВДАІ м. Миколаїв ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії ПС1 №953042 в справі про адміністративне правопорушення від 16 лютого 2015 року, винесену інспектором ДПС роти ДПС відділення ДАІ з обслуговування м. Миколаїв УМВС України у Миколаївській області ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: