Справа № 804/2671/15
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2015 р. Справа № 804/2671/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
при секретарі судового засідання Василенко К.Е.
представників позивача Руденка Є.Д., Гаркуши С.В.
представника відповідача Жерьобкіна О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРІ УКРАЇНА" до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю " КАРІ УКРАЇНА " до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровськ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому, Державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Дніпропетровськ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволені позовних вимог відмовити.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Перевіркою встановлено порушення:
- п. 198.1, п. 198.2, п.198.6 cт. 198, п. 200.1, п. 200.3, п.200.4 cт. 200 ПК України завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24) у розмірі 243850,00 грн., а саме: по податковій декларації з ПДВ за березень 2014 року на суму ПДВ 139144,00 грн.; по податковій декларації з ПДВ за квітень 2014 року на суму ПДВ 4706,00 грн.
За результатами розгляду вищезазначеної скарги, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було прийнято рішення про залишення скарги без розгляду №39/10/04-36-10-08-09 від 06.01.2015 року, яким скаргу повернуто без розгляду як таку, що подана повторно з одного і того самого питання.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ЛІГАТО» (далі - продавець) та ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» (далі - покупець) було укладено договір поставки №1/14 від 29.01.2014 року, предметом якого є постачання продавцем обладнання, найменування, кількість, ціна, а також строки та адреси поставок якого, визначається в Специфікаціях. Обладнання використано для монтажу в магазинах покупця.
Разом з товаром продавець повинен передати покупцю супровідні документи, зокрема, накладну на товар, товарно-транспортну накладну, податкову накладну, підписані уповноваженою особою продавця та скріплені його печаткою. Дата постачання товару підтверджується товарно-транспортною накладною та податковою накладною. Продавець зобов'язаний надати покупцю інструкцію по збиранню обладнання та навчальний відеофільм з інструкцією по збиранню. Право власності на товар переходить до покупця в момент передачі товару продавцем, що підтверджується накладною на товар, підписаною уповноваженими представниками сторін.
Розрахунок за умовами укладеного договору здійснений у безготівковій формі. У березні 2014 року ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» сплатило на користь ТОВ «ЛІГАТО» передплату по договору поставки №1/14 від 29.01.2014 року за обладнання в сумі 1090000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №9295 від 04.03.2014 року, №9582 від 28.03.2014 року та №9571 від 28.03.2014 року з урахуванням довідки щодо призначення платежу з відміткою банківської установи ПАТ КБ «Приватбанк».
Згідно специфікацій від 10.03.2014 року ТОВ «ЛІГАТО» у березні 2014 року поставило на адреси магазинів ТОВ «КАРІ УКРАЇНА», а саме: м. Київ, вул. Героїв Сталінграду, 46 та м. Красний Луч, вул. Магістральна, 62 товар на загальну вартість з ПДВ в сумі 1053843,24 грн.
Факт придбання товару за умовами договору поставки №1/14 від 29.01.2014 року підтверджується платіжними дорученнями №9295 від 04.03.2014 року, №9582 від 28.03.2014 року та №9571 від 28.03.2014 року (з урахуванням довідки щодо призначення платежу з відміткою банківської установи), видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними. Продавцем разом з товаром було надано покупцю інструкцію (схему) по збиранню обладнання та навчальний відеофільм з інструкцією по збиранню.
Товар було одержано директором ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» Мазітовим М.С. (діє на підставі статуту) згідно довіреностей №№ 147, 148 від 24.03.2014 року. Роботи (послуги) з розвантаження, поставленого ТОВ «ЛІГАТО» товару за адресою: м. Київ, вул. Героїв Сталінграду, 46 було надано TOB «НОКАС» на підставі договору №В0001/14 на вантажно-розвантажувальні роботи від 04.03.2014 року, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №К00000002 віл 07.04.2014 року та відповідною службовою запискою адміністратора магазину. Розвантаження товару, поставленого ТОВ «ЛІГАТО» на адресу: ч. Красний Луч, вул. Магістральна, 62в здійснювалося силами працівників магазину, що підтверджується службовою запискою адміністратора магазину.
Крім того, листом 12.03.2014 року ТОВ «ЛІГАТО» повідомило, що товар, поставлений ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» згідно договору поставки №1/14 від 29.01.2014 року був придбаний у ТОВ «ФАБРИКАРТ» (резидента Російської Федерації) та ввезений на митну територію України на підставі вантажно-митної декларації від 21.03.2014 року. Отже, придбання даного товару обумовлено укладеним ТОВ «ЛІГАТО» із ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» договору поставки №1/14 від 29.01.2014 року. До листа було додано витяг із вантажно-митної декларації, який міститься в матеріалах справи.
Придбані позивачем товари у ТОВ «ЛІГАТО» були використані в господарській діяльності позивача з метою проведення адаптаційних (підготовчих) робіт та пристосування орендованих приміщень для здійснення діяльності магазинів з роздрібної торгівлі непродовольчими товарами (копії договорів оренди/суборенди з актами приймання передачі приміщень в оренду/суборенду, які містяться в матеріалах справи). Тобто, придбання товарів було обумовлено здійсненням позивачем діяльності, зазначеної у КВЕД.
Використання та належне оприбуткування придбаного товару у ТОВ «ЛІГАТО», відображення операцій у бухгалтерському обліку позивача підтверджується актами прийняття-передачі основних засобів, актами на списання малоцінних та швидкозношуваних предметів, звітом по руху основних засобів за березень 2014 року. Оприбуткування придбаного товару на рахунках бухгалтерського обліку підтверджено і самим Актом перевірки №1934/04-65-22-03/37989494 від 29.08.2014 року. Використання ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» придбаного товару у ТОВ «ЛІГАТО» Актом перевірки №1934/04-65-22-03/37989494 від 29.08.2014 року, не спростовано.
Також, між ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛАЙТ» (далі - постачальник) та ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» (далі - покупець) було укладено договір поставки №К-2/13 від 01.11.2013 року, предметом якого, є постачання обладнання, вказане у специфікаціях до договору.
З урахуванням змін та доповнень до договору поставки №К-2/13 від 01.11.2013 року, поставка товару здійснюється в межах міста Києва транспортом постачальника або залученим ним транспортом за рахунок постачальника, а за межами міста Київа за допомогою послуг експрес-доставки ТОВ «НОВА ПОШТА» в магазини покупця, перелік та адреси яких, вказані у додатку до договору за рахунок покупця.
Право власності на товар переходить до покупця в момент передачі товару Постачальником та підписання видаткових накладних.
Розрахунок за умовами укладеного договору здійснений у безготівковій формі. У березні 2014 року ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» сплатило на користь ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛАЙТ» вартість поставленого товару в сумі 761494,80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №9310 від 17.03.2014 року, №9353 від 18.03.2014 року та № 9362 від 19.03.2014 року.
У березні 2014 року, на виконання своїх зобов'язань за договором поставки №К-2/13 від 01.11.2013 року, постачальник поставив, а покупець отримав та оплатив наступний товар:
Із довідки ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛАЙТ» вих. 7/К/Л від 18.02.2015 року та відповіді ТОВ КОМПАНІЯ «ЛАЙТ» на запит вих. №10.К.Л. від 09.03.2015 року вбачається, що ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛАЙТ» звернулася до ТОВ «НОВА ПОШТА» із запитом щодо надання копій інших товарно-транспортних накладних по вказаним вище господарським операціям у зв'язку з тим, що не всі товарно-транспортні накладні збереглися, відповіді на запит на дату розгляду справи не одержано.
Із довідки ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛАЙТ» вих. 7/К/Л від 18.02.2015 року та відповіді ТОВ КОМПАНІЯ «ЛАЙТ» на запит вих. №10.К.Л. від 09.03.2015 року вбачається, що ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛАЙТ» звернулася до ТОВ «НОВА ПОШТА» із запитом щодо надання копій інших товарно-транспортних накладних по вказаним вище господарським операціям у зв'язку з тим, що не всі товарно-транспортні накладні збереглися, відповіді на запит на дату розгляду справи не одержано.
Як зазначено в товарно-транспортних накладних ТОВ «НОВА ПОШТА», товари поставлені ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛАЙТ» були одержані працівниками магазинів ТОВ «КАРІ УКРАЇНА», з якими укладено договори про повну матеріальну відповідальність.
Оприбуткування придбаного товару на рахунках бухгалтерського обліку підтверджено і самим актом перевірки №1934/04-65-22-03/37989494 від 29.08.2014 року (стор.24). Використання ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» придбаного товару у ТОВ «КОМПАНІЯ «ЛАЙТ» Актом перевірки №1934/04-65-22-03/37989494 від 29.08.2014 року не спростовано. Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача Акт перевірки №1934/04-65-22-03/37989494 від 29.08.2014 року не містить.
Крім того, як вбачається з акту перевірки, підставою для встановлення порушень з боку позивача стало те, що Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області при перевірці використано акти перевірок, а саме:
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких, розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також, з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких, розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; виключено; виключено; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно з п.186.1 ст.186 Податкового кодексу України місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі, якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.
Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого, відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких, передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88 (далі - Положення) первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто, перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.
Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких, складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Із матеріалів справи вбачається, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, на підставі яких, позивачем задекларовано грошові зобов'язання з податку на додану вартість (договори, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, тощо. Складені контрагентом податкові накладні відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку їх оформлення, а придбані позивачем товари та послуги використані у власній господарській діяльності, що не заперечується матеріалами перевірки.
Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само, позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.
Правова позиція Верховного Суду України у розглядуваній категорії спорів, відображена, зокрема, у постанові суду від 31.01.2011 року № 14/11 у справі за позовом Закритого акціонерного товариства "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм Закону, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.
Верховний Суд України у вказаному рішенні, також наголосив, що такий висновок «узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також, сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності».
Також, суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі "Інтерсплав проти України".
Так, у п. 37 рішення вказується: "Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який, включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності, які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких, останні могли б ґрунтувати свої відмови".
Відповідно до п. 38 рішення зазначено: "На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".
Крім того, суд зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само, помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
У зв'язку з чим, присудити з ержавного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРІ УКРАЇНА" судовий збір в сумі 487,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРІ УКРАЇНА" до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Присудити з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРІ УКРАЇНА" судовий збір в сумі 487,20 грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Постанова не набрала законної сили 08.04.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді І.О. Лозицька І.О. Лозицька Ф.В. Рагімов