Справа № 565/460/15-а
Суддя: Незнамова І.М.
Дата ухвалення: 2015-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 565/460/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області -

під головуванням судді Незнамової І.М.

при секретарі Нафєєвій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Рівненській області про визнання дій протиправними, скасування постанови державного виконавця та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

В суд звернувся ОСОБА_1 із позовом до управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Рівненській області про визнання протиправними дій головного державного виконавця Синіцької Н.П. щодо закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-876/11, виданого Кузнецовським міським судом від 28.04.2011 року (далі виконавчий лист №2а-876/11) про перерахунок та виплату підвищення до пенсії; скасування постанови зазначеного державного виконавця від 18.03.2015 року про закінчення виконавчого провадження; зобовязання здійснити усі передбачені законом дії щодо своєчасного та повного виконання постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27.04.2011 року в справі №2а-876/11 про перерахунок та виплату підвищення до пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27.04.2011 року зобовязано управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області (далі УПФ в м.Кузнецовську) провести позивачу перерахунок та виплачувати підвищення до пенсії, відповідно ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, починаючи з 22.05.2008 року з урахуванням виплачених сум, збільшуючи це підвищення пенсії у звязку із збільшенням Законами України розміру мінімальної заробітної плати. Постанова суду звернута до негайного виконання. Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області від 23.05.2011 року на підставі виконавчого листа №2а-876/11 відкрито виконавче провадження №26641073 з приводу примусового виконання зазначеного судового рішення. В серпні 2011 року УПФ в м.Кузнецовську виконало частково судове рішення, перерахувавши та виплативши вказане підвищення пенсії по 27.04.2011 року. ОСОБА_1 неодноразово звертався до УПФ в м.Кузнецовську з приводу виконання зазначеної постанови суду, однак отримував відмови. 28.03.2015 року позивач отримав постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.03.2015 року. ОСОБА_1 доводить, що державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження у той час, коли судове рішення ще не виконане.

В судове засідання ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлений, не зявився. Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

В судове засідання представник управління Державної виконавчої служби головного управління юстиції в Рівненській області не зявився, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи. До суду від відповідача управління ДВС надійшли заперечення на позов суть яких зводиться до того, що 23.05.2011 року за заявою ОСОБА_1 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №26641073 з примусового виконання виконавчого листа №2а-876/11 від 28.04.2011 року виданого Кузнецовським міським судом, яка направлена сторонам виконавчого провадження. Згідно повідомлення УПФ в м.Кузнецовську ОСОБА_1 здійснено перерахунок та виплату доплати до пенсії по час ухвалення судового рішення. Розпорядженням УПФ в м.Кузнецовську №111632 ОСОБА_1 нараховано доплату до пенсії на суму 8177,02 грн., однак не виплачено. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що виплата коштів на даний час неможлива з незалежних від УПФ в м.Кузнецовську причин, а нарахова надбавка до пенсії буде виплачена при надходженні коштів з Державного бюджету України. Вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 18.03.2015 року прийнята у спосіб та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Виплата нарахованих стягувачу коштів повинна бути проведена у випадку звернення ним до управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області в порядку, передбаченому Постановою КМ України №440 від 03.09.2014 року. Просить відмовити у задоволенні вимог позивача та справу розглянути без їх участі.

В судове засідання представник третьої особи управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську Рівненської області не зявився, однак до суду подано заяву про розгляд справи №565/460/15-а без участі представника третьої особи. До суду від третьої особи надійшли заперечення на позовну заяву, які обґрунтовуються тим, що управлінням Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську нарахована доплата до пенсії ОСОБА_1, однак вказане донараховане підвищення пенсії не виплачено позивачу, через відсутність фінансування. 23.07.2011 року набрала чинності постанова КМ України від 06.07.2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка регулює виплату і позивачу доплати до пенсії. Просить у позові відмовити.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

З копії постанови державного виконавця Синіцької Н.П. від 18.03.2015 року (ВП №26641073) вбачається, що розпорядженням УПФ №111632 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в розмірі 8177,02 грн. Виплата нарахованих коштів не проведена, так як в кошторисних призначеннях боржника на поточний рік відсутні кошти. Виплата нарахованих стягувачу коштів повинна бути проведена у випадку звернення ОСОБА_1 до управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області в порядку, передбаченому Постановою КМ України №440 від 03.09.2014 року. При прийнятті такої постанови держаний виконавець зазначив, що керується п.11 ч.1 ст.49 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому

частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний

виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Із змісту вказаної норми вбачається, що з підстав, передбачених п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження закінчується лише у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, і державний виконавець вжив передбачені ч.3 ст.75 цього Закону заходи.

Такі дії, як вбачається з позовної заяви та письмових заперечень відповідача, державним виконавцем не вживалися, оскільки їх вжиття згідно з вищезазначеними нормами є передумовою закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження з цієї підстави в такому разі не може бути визнано правомірним.

Суд вважає, що відповідач, як орган державної влади, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження мав діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача про наявність правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Так, відповідно до ст.2 цього Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з п.3 Розділу II Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

З метою регламентування порядку виконання вищезазначеної категорії судових рішень, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №440 від 03.09.14 року «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Згідно з п.п.1,2 цього Порядку, визначається механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. У цьому Порядку термін «рішення» вживається у значенні: виконавчий документ за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Заявник подає до органу державної виконавчої служби визначений пунктом 4 Порядку перелік документів.

Проте, відповідно до п.18 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є підставою для обов'язкового зупинення виконавчого провадження, а не його закінчення.

Суд також звертає увагу на те, що підставою закінчення виконавчого провадження у оскаржуваній постанові зазначено саме п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», а не наявність спеціального закону та визначення іншого порядку виконання судових рішень такої категорії.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Виходячи із наведеного принципу покладення обовязку доказування на відповідача, слід констатувати, що відповідач не довів суду доказами правомірність винесеної постанови від 18.03.2015 року про закінчення виконавчого провадження.

Значить, слід визнати, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною, як необґрунтовано і безпідставно винесена та підлягає скасуванню.

Передбаченим у Законі способом поновлення прав позивача є встановлена статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження» можливість у такому випадку відновлення виконавчого провадження, у рамках якого державний виконавець зможе вчинити необхідні виконавчі дії для повного виконання судового рішення.

Виходячи із зазначеного, суд не вбачає підстав для визнання окремо незаконними дій державного виконавця, так як фактично предметом оскарження є постанова про закінчення виконавчого провадження, а також відсутня підстава для зобовязання відповідача «здійснити усі передбачені законом дії щодо своєчасного та повного виконання постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області», оскільки і без констатації цього у судовому рішенні державний виконавець згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Тому, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 160-163, 167, 181 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову від 18.03.2015 року про закінчення виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №26641073 з виконання виконавчого листа №2а-876, виданого 28.04.2011 року Кузнецовським міським судом Рівненської області.

Зобовязати управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2а-876, виданого 28.04.2011 року Кузнецовським міським судом Рівненської області в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Кузнецовську про перерахунок та виплату пенсії.

У решті позовних вимог відмовити, через їх безпідставність.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя