Справа № 2а-2843/10/1170
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2010-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

22 жовтня 2010 року Справа № 2а-2843/10/1170

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Могилан С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

до відповідача: Маловисківської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,

Субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, винесених Маловисківською міжрайонною державною податковою інспекцією Кіровоградської області, а саме:

- №/0 від 23.06.2010 р., яким позивачу визначено податкове зобовязання з прибуткового податку на доходи від підприємницької діяльності та інших доходів громадян у сумі 118 702,60 грн.;

- №/0 від 23.06.2010 р., яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 25 311,55 грн. основного платежу та 12 655,78 грн. штрафних (фінансових) санкцій, а всього на загальну суму 37 967,33 грн.;

- №/0 від 23.06.2010 р., яким позивачу визначено штрафні санкції за порушення патентування у сумі 75,54 грн.

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акту №23/17-10/НОМЕР_1 від 16.06.2010 р. «Про результати планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за період з 01.10.2008 р. по 31.03.2010 р.».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що перевіряючі дійшли висновку про заниження валового доходу на підставі арифметичних дій, без дослідження первинних бухгалтерських документів, а тому позивач вважає висновки акту безпідставними, а порушення - недоведеними.

Відповідачем подано заперечення на позовну заяву у відповідності до якого позовні вимоги не визнаються у повному обсязі, оскільки згідно наданих на перевірку позивачем банківських виписок про рух коштів на поточному рахунку платника перевіряючими встановлено факти заниження та завищення валового доходу за відповідні періоди з огляду на порушення позивачем методики формування валового доходу. Відповідач зазначає, що перевіряючі дійшли такого висновку порівнюючи дані зазначені у декларації про отримані доходи позивача та дані щодо надходження на поточний рахунок платника коштів за реалізацію продукції. Відповідач вказує, що інших документів, які б спростовували факт заниження або завищення валового доходу платника під час проведення перевірки позивачем не надано. Окрім того, відповідач зазначив, що перевірка проведена з дотриманням вимог чинного законодавства, а податкові зобовязання та штрафні (фінансові) санкції нараховані правомірно і підлягають сплаті до бюджету.

В судовому засіданні 22 жовтня 2010 року представники позивача та відповідача подали заяви про подальший розгляд справи без їх участі з огляду на те, що в ході судових засідань зясовано усі обставини справи (а.с.15, 16 Т.3). На підставі усної ухвали, прийнятої в судовому засіданні 22.10.2010 р., подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження у відповідності до ст.122 КАС України.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Посадовими особами ДПА у Кіровоградській області спільно з посадовими особами Маловисківської МДПІ на підставі направлення №43 від 31.05.2010 р. (а.с.73, Т.1) у період з 31 травня 2010 року по 11 червня 2010 року проведено планову виїзну перевірку субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 р. по 31.03.2010 р., за результатами якої складено акт №23/17-10/НОМЕР_1 від 16.06.2010 р. (а.с.15-40, Т.1), висновками якого, зокрема, є порушення, на думку відповідача, субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1:

- ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992 р. №13-92 , у звязку з чим визначено суму податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 118 702,00 грн., у тому числі за ІV квартал 2008 року 1 861,05 грн., 2009 рік 93 912,29 грн., І кв. 2010 року 22 929,26 грн.;

- п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено, на думку відповідача, податок на додану вартість на загальну суму 25 311,55 грн., у тому числі:

за листопад 2008 року на 1 043,74 грн.;

за грудень 2008 року на 615,31 грн.;

за січень 2009 року на 273,71 грн.;

за березень 2009 року на 478,91 грн.;

за квітень 2009 року на 856,16 грн.;

за травень 2009 року на 300,50 грн.;

за червень 2009 року на 8 788,73 грн.;

за вересень 2009 року на 518,84 грн.;

за грудень 2009 року на 1 000,00 грн.;

за лютий 2010 року на 11 435,65 грн.

- п. 1, 2, ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», а саме не придбавався торговий патент на здійснення роздрібної торгівлі яйцями, курчатами у травні 2009 року, лютому, березні 2010 року.

23.06.2010 р. Маловисківською МДПІ на підставі акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення:

- №/0 від 23.06.2010 р. з прибуткового податку на доходи від підприємницької діяльності та інших доходів громадян у сумі 118 702,60 грн. (а.с.12, Т.1);

- №/0 від 23.06.2010 р. з податку на додану вартість у сумі 25 311,55 грн. за основним платежем та 12 655,78 грн. штрафних (фінансових) санкцій, а всього на загальну суму 37 967,33 грн. (а.с.13, Т.1);

- №/0 від 23.06.2010 р., яким позивачу нараховано штрафні санкції за порушення патентування та РРО у сумі 75,54 грн. (а.с.14, Т.1).

Податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р. з податку з доходів фізичних осіб.

Як встановлено в судовому засіданні податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 118 702,60 грн., нараховане відповідачем у звязку з невірним, на його думку, декларуванням позивачем валових доходів та валових витрат.

В судовому засіданні представники позивача пояснили, що ОСОБА_1 порушено методику формування валових доходів та валових витрат, а саме валові доходи та витрати формувалися за першою подією за правилами, встановленими Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 р. №334/94-ВР для юридичних осіб.

За наслідками перевірки відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_1 невірно визначив валові доходи, а саме припустився:

у ІV кварталі 2008 року завищення валового доходу на суму 409 071,74 грн.;

у І кварталі 2009 року заниження валового доходу на суму 1 080 344,52 грн.;

у ІІ кварталі 2009 року завищення валового доходу на суму 507 676,33 грн.;

у ІІІ кварталі 2009 року заниження валового доходу на суму 93 774,68 грн.;

у ІV кварталі 2009 року завищення валового доходу на суму 52 699,43 грн.;

у І кварталі 2010 р. заниження валового доходу на суму 152 861,75 грн.

Також відповідач дійшов висновку про завищення позивачем валових витрат, а саме:

у ІV кварталі 2008 року на суму 421 478,74 грн.;

у І кварталі 2009 року на суму 4 405,90 грн.;

у ІІ кварталі 2009 року на суму 5 384,70 грн.;

у ІІІ кварталі 2009 року на суму 2 547,95 грн.

ІV квартал 2008 року

Згідно абз.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992 р. №13-92 оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з одержанням доходу.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 р. №334/94-ВР валовий доход загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Судом встановлено, що 09.02.2009 р. ОСОБА_1 подав до Маловисківської МДПІ декларацію про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2008 року в якій ним задекларовано валовий дохід за ІV квартал 2008 року в сумі 1 815 665,00 грн. та валові витрати в сумі 1 797 099,00 грн. (а.с.100-101, Т.1).

В акті зазначено, що відповідно до наданих на перевірку банківських виписок про рух коштів, встановлено, що на рахунок приватного підприємця у ІV кварталі 2008 року надійшли кошти з таким призначенням платежу:

- оплата за курчата та мясо курей на загальну суму 1 588 675,21 грн.(у тому числі ПДВ 264 779,20 грн.);

- виручка від реалізації продукції (робіт, послуг) 71 900,00 грн.;

- фінансова підтримка 27 200,00 грн.;

- відсотки на залишок коштів на рахунку 113,92 грн. (а.с.25-26, Т.1).

Відповідно до Додатку №7 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 р. №12, не включаються до валових витрат і валового доходу суми ПДВ, які входять до ціни придбаних та проданих товарів (робіт, послуг) відповідно.

Таким чином, за розрахунком податкового органу, на рахунок ОСОБА_1 протягом ІV кварталу 2008 року надійшли кошти в сумі 1 406 593,27 грн. без врахування ПДВ, а саме:

- оплата за курчата, оплата за мясо курей на загальну суму 1 323 896,01 грн.;

- виручка від реалізації 59 916,67 грн.;

- фінансова підтримка 22 666,67 грн.;

- відсотки на залишок коштів на рахунку 113,92 грн.

Податковий орган за наслідками перевірки дійшов висновку, що розмір валових доходів ОСОБА_1 за ІV квартал 2008 року становить 1 406 593,26 грн., а тому приватним підприємцем, на думку відповідача, завищено валовий дохід на загальну суму 409 071,74 грн. (181 566,50 грн. 1 406 593,26 грн.) (а.с.25-26, Т.1).

В судовому засіданні позивач підтвердив факт отримання у ІV квартал 2008 року коштів у вказаних сумах на власний рахунок, проте заперечив проти включення податковим органом до складу валового доходу сум фінансової підтримки, тобто сум, внесених на розрахунковий рахунок особисто позивачем для поповнення обігових коштів для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно абз.1 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992 р. №13-92 оподаткуванню підлягають доходи, одержані за звітний податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Надходження на розрахунковий рахунок позивача коштів за призначенням платежу «фінансова підтримка»не є виручкою від продажу ним товарів (надання послуг, виконання робіт), що відповідачем не заперечувалось. При цьому представники відповідача стверджували, що такі поповнення позивачем свого рахунку є безповоротною фінансовою допомогою, а тому, у відповідності до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»ці суми повинні були бути включені до валових доходів.

У відповідності до п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валовий дохід включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді:

- сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді;

- сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону.

Згідно п.1.22 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»фінансова допомога безповоротна фінансова допомога або поворотна фінансова допомога.

Відповідно до п.п.1.22.1 п.1.22 ст. 1 вказаного Закону безповоротна фінансова допомога це:

- сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод;

- сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора;

- сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності;

- основна сума кредиту або депозиту, наданих платнику податку без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);

- сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до абз.4 п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністкрства фінансів України від 31.03.1999 р. №87 доходи це збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобовязань, які приводять до зростання власного капіталу (крім зростання капіталу за рахунок вкладів власників).

Суд приходить до висновку, що внесення на власний розрахунковий рахунок фізичною особою ОСОБА_1 коштів за призначенням платежу «фінансова підтримка»не є господарською операцією та не є безповоротною фінансовою допомогою в розумінні Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а тому такі надходження не підлягають включенню до складу валових доходів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що розмір валових доходів ОСОБА_1 за ІV квартал 2008 року складає 1 383 926,59 грн. (1 406 593,26 грн. 22 666,67 грн.), тобто завищення валових доходів складає не 409 071,74 грн., а 431 738,40 грн. (409 071,74 грн. + 22 666,67 грн.).

У судовому засіданні встановлено, що в декларації про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2008 року (а.с.100-101, Т.1) ОСОБА_1 за ІV квартал 2008 року задекларовані валові витрати в сумі 1 797 099,00 грн.

Згідно абз.3 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», до складу витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу (далі валові витрати) сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Із змісту ст.ст.5, 8 вказаного Закону вбачається, що до декларації про доходи, отримані за звітний період, включаються прямі валові витрати та суми амортизації, які відповідають фактичній сумі отриманого в даному періоді валового доходу і підтвердженні документально.

Відповідач зазначає, що розмір валових витрат ОСОБА_1 у ІV кварталі 2008 року складає 1 375 620,26 грн., та вважає наявним їх завищення у цьому періоді на суму 421 478,74 грн., оскільки, на його думку, позивачем безпідставно віднесено до валових витрат у звітному періоді:

- 4 240,00 грн. витрати зі сплати процентів по кредиту банку без підтвердження відповідними доказами;

- 409 071,74 грн. витрати без підтвердження факту отримання доходу (пропорційно завищеному доходу);

- 8 167,00 грн. вартість придбаного пального та мастильних матеріалів не підтверджена документально.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що задекларовані ОСОБА_1 у ІV кварталі 2008 року показники валових доходів та валових витрат не співпадають з даними бухгалтерського обліку, оскільки формування валових доходів та витрат у ІV квартал 2008 року здійснювалось позивачем за першою подією або за датою оприбуткування (відвантаження) товарів, або за датою отримання (перерахування) коштів.

Відповідно до Додатку №7 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 р. №12, відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»до складу витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств». До податкової декларації за звітний податковий період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Будь-які суми витрат фізичної особи субєкта підприємницької діяльності до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком.

Таким чином, виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Згідно ч.3 Додатку №7 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, положення статті 5 («Валові витрати») Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем у ІV кварталі 2008 року формувались валові витрати в порушення ст.13 та Додатку №7 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, оскільки дотримання даних норм унеможливлює виникнення в обліку позивача збитків.

Відповідно до абз.4 п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 зазначеного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Суд зобовязував позивача надати докази понесення позивачем фактичних витрат зі сплати процентів по кредиту банку в сумі 4 240,00 грн. Позивач відповідних доказів не надав, а в судовому засіданні висновки акту перевірки щодо безпідставності віднесення 4 240,00 грн. до складу валових витрат визнав в повному обсязі.

Також в судовому засіданні позивачем визнано факт безпідставного віднесення до складу валових витрат за ІV квартал 2008 року вартості придбаного пального та мастильних матеріалів в сумі 8 167,00 грн.

Згідно ч.3 ст.72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Також, з огляду на встановлення в судовому засіданні факту завищення позивачем у ІV кварталі 2008 року валових витрат на суму 431 738,41 грн., суд вважає, що вказана сума підлягає пропорційно виключенню зі складу валових витрат за вказаний період, оскільки лише факт одержання доходу може бути підставою для віднесення до валових витрат звітного періоду відповідних коштів.

Отже валові витрати ОСОБА_1 у ІV кварталі 2008 року становлять 1 352 953,60 грн. (1 797 099,00 грн. 4 240,00 грн. 431 738,41 8 167,00 грн.).

Пунктом 7.1. ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22.05.2003 р. №889-ІV регламентується, що ставка податку становить 15 відсотків від обєкта оподаткування.

Відповідно до п.3.1 ст.3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»обєктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

- суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

- суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Судом встановлено, що чистий дохід ОСОБА_1 за ІV квартал 2008 року становить 30 973,00 грн. (1 383 926,59 грн. 1 352 953,60 грн.), а задекларовано 18 566,00 грн. (а.с.100 Т.1 зворотний бік). Різниця між задекларованим та фактичним показником чистого доходу у вказаному періоді становить 12 407,00 грн. (30 973,00 грн. 18 566,00 грн.), що підтверджено в судовому засіданні позивачем.

Таким чином, податок з доходів фізичних осіб за ІV квартал 2008 року становить 1 861,00 грн. (12 407,00 грн. х 15%), що й було встановлено в результаті перевірки, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р. в частині 1 861,00 грн. податку задоволенню не підлягають.

2009 рік

ОСОБА_1 подав до Маловисківської МДПІ декларацію про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2009 року в якій ним задекларовано валовий дохід за 2009 року в загальній сумі 7 388 080,85 грн. (а.с.102-103, Т.1).

Податковий орган за наслідками перевірки дійшов висновку, що розмір валових витрат ОСОБА_1 за 2009 рік складає 8 001 824,29 грн. (а.с.25, Т.1).

В акті перевірки зазначено, що відповідно до наданих на перевірку банківських виписок про рух коштів на поточному рахунку ОСОБА_1, встановлено, що на рахунок приватного підприємця у 2009 році надійшли кошти з призначенням платежу:

- оплата за курчата, мясо курей та комбікорм на загальну суму 6 879 019,71 грн.;

- фінансова підтримка 2 288 741,00 грн.;

- позикові кошти 25 500,00 грн.;

- виручка 408 162,00 грн.;

- відсотки на залишок коштів на рахунку 638,69 грн. (а.с.26-27, Т.1).

Таким чином, на рахунок ОСОБА_1 протягом 2009 року надійшли кошти в сумі 8 001 824,29 грн. без врахування ПДВ, а саме:

- оплата за курчата, оплата за мясо курей на загальну суму 5 732 516,43 грн.;

- фінансова підтримка (позикові кошти) 1 928 534,17 грн.;

- відсотки на залишок коштів на рахунку 638,69 грн.

У судовому засіданні позивач підтвердив факт отримання у 2009 році коштів у вказаних сумах на власний рахунок, проте заперечив проти включення податковим органом до складу валового доходу фінансової підтримки, що включає в собі кошти, внесені особисто ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності.

В судовому засіданні встановлено, з підстав, які викладалися вище, що податковий орган безпідставно включив до валових доходів позивача фінансову підтримку (позикові кошти) в сумі 1 928 534,17 грн., а тому до валових доходів ОСОБА_1 за 2009 рік повинні бути віднесені кошти в сумі 6 073 290,12 грн. (8 001 824,29 грн. 1 928 534,17 грн.).

Таким чином перевищення валових доходів над задекларованими у 2009 році складає: 7 388 080,85 грн. - 6 073 290,12 грн. = 1 314 790,75 грн.

У судовому засіданні встановлено, що в декларації про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2009 року (а.с.102-103, Т.1) ОСОБА_1 визначено валові витрати в сумі 7 344 847,35 грн.

Відповідач зазначає, що розмір валових витрат ОСОБА_1 у 2009 році складає 7 332 508,80 грн., та вважає завищеними валові витрати у цьому періоді на 12 338,55 грн. Вказаний висновок відповідач обґрунтовує тим, що позивачем безпідставно віднесено до валових витрат у звітному періоді 597,50 грн. за проживання в готелі «Ужгород»та вартість придбаного пального, мастильних матеріалів в загальній сумі 11 741,05 грн., а саме:

за І квартал 2009 року 3 808,40 грн. (вартість придбаного пального та запасних частин);

за ІІ квартал 2009 року 5 384,70 грн. (вартість придбаного пального та запасних частин);

за ІІІ квартал 2009 року 2 547,95 грн. (вартість придбаного пального).

Представник позивача визнав факт безпідставного віднесення до складу валових витрат у 2009 році вартості придбаного пального, автозапчастин та витрат на проживання в готелі на загальну суму 12 338,55 грн., а тому вказані кошти податковим органом вирахувані із суми валових витрат задекларованих позивачем правомірно.

В судовому засіданні встановлено, що показник валових витрат ОСОБА_1 за 2009 рік, визначений податковим органом в акті перевірки в сумі 7 332 508,80 грн. значно перевищує показник валових доходів позивача в сумі 6 073 290,12 грн., а саме на 1 259 218,68 грн. (7 332 508,80 грн. 6 073 290,12 грн.).

В судовому засіданні встановлено, що як формування позивачем валових витрат у звітних періодах 2009 року, так і висновок податкового органу та відповідний обрахунок валових витрат за 2009 рік проведено з порушенням ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»та Додатку №7 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю від 21.04.1993 р. №12, з огляду на те, що дотримання даних норм унеможливлює виникнення в обліку позивача збитків, оскільки суми витрат до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є власним ризиком позивача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що при визначенні валових витрат за 2009 рік відповідачем необхідно було показник задекларованих позивачем валових витрат за вказаний період зменшити на суму непідтверджених витрат та на суму пропорційну перевищенню їх над валовими доходами.

Таким чином, суд не погоджується з позицією податкового органу, що розмір валових витрат ОСОБА_1 за 2009 рік складає 7 332 508,80 грн., та вважає показником валових витрат ОСОБА_1 за 2009 рік суму 6 017 718,05 грн. (7 344 847,35 грн. 12 338,55 грн. - 1 314 790,75 грн.).

Судом встановлено, що чистий дохід ОСОБА_1 за 2009 рік становить 55 572,07 грн. (6 073 290,12 грн. 6 017 718,05 грн.).

З декларації про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2009 року (а.с.103-104, Т.1) вбачається, що ОСОБА_1 задекларовано чистий дохід в сумі 43 233,50 грн., тобто різниця між задекларованим та фактичним показником чистого доходу у вказаному періоді становить 12 338,57 грн. (55 572,07 грн. 43 233,50 грн.).

Таким чином, доплаті за 2009 рік підлягає податок з доходів фізичних осіб в сумі 1 850,78 грн. (12 338,57 х 15%).

В судовому засіданні встановлено, що Маловисківською МДПІ за 2009 рік за результатами перевірки донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 93 912,29 грн.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р. в частині податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 92 061,54 грн. (93 912,29 грн. 1 850,78 грн.) підлягають задоволенню.

І квартал 2010 року.

У відповідності до декларації про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2010 року ОСОБА_1 за І квартал 2010 р. задекларував валовий дохід в розмірі 1 963 505,74 грн. та валові витрати в сумі 1 949 209,03 грн. (а.с.104-105, Т.1).

Податковий орган за наслідками перевірки дійшов висновку про заниження ОСОБА_1 валового доходу за І квартал 2010 р. в сумі 152 861,75 грн. та вважає, що розмір валових витрат ОСОБА_1 за І квартал 2010 рік складає 2 116 367,49 грн. (а.с.25, Т.1).

В акті перевірки зазначено, що, відповідно до наданих на перевірку банківських виписок про рух коштів на поточному рахунку ОСОБА_1, встановлено, що на рахунок приватного підприємця у І кварталі 2010 року надійшли кошти з призначенням платежу:

- оплата за яйце на загальну суму 2 012 796,00 грн. (у тому числі ПДВ 335 466,00 грн.);

- фінансова підтримка 526 600,00 грн.;

- відсотки на залишок коштів на рахунку 204,16 грн. (а.с.27, Т.1).

Таким чином, на рахунок ОСОБА_1 у І кварталі 2010 року надійшли кошти в сумі 2 116 367,49 грн. без врахування ПДВ, а саме:

- оплата за яйце на загальну суму 1 677 330,00 грн.;

- фінансова підтримка 438 833,33 грн.;

- відсотки на залишок коштів на рахунку 204,16 грн.

У судовому засіданні позивач підтвердив факт отримання у І кварталі 2010 року коштів у вказаних сумах на власний рахунок, проте заперечив проти включення податковим органом до складу валового доходу фінансової підтримки, що включає в собі кошти, внесені особисто ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності.

В судовому засіданні встановлено, з підстав, які викладалися вище, що податковий орган безпідставно включив до валових доходів позивача фінансову підтримку в сумі 438 833,33 грн., а тому до валових доходів ОСОБА_1 за І квартал 2010 р. повинні бути віднесені кошти в сумі 1 677 534,16 грн. (2 116 367,49 грн. 438 833,33 грн.), що підтверджено в судовому засіданні позивачем.

Отже у І кварталі 2010 року позивачем допущено завищення валового доходу на суму 285 971,58 грн. (1 963 505,74 грн. 1 677 534,16 грн.), а тому висновок податкового органу в акті перевірки про заниження валового доходу є необґрунтованим.

У судовому засіданні встановлено, що у декларації про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2010 року (а.с.105-106, Т.1) ОСОБА_1 за І квартал 2010 рік визначено валові витрати в сумі 1 949 209,03 грн.

Податковий орган за результатами перевірки погодився з показником валових витрат, задекларованим позивачем.

З огляду на те, що валові витрати фізичної особи-підприємця не можуть перевищувати його валові доходи, про що зазначалося раніше, суд вважає висновок податкового органу в цій частині, таким, що не відповідає ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»та Додатку №7 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю від 21.04.1993 р. №12, та вважає що показник задекларованих ОСОБА_1 валових витрат повинен бути зменшеним на суму допущеного ним завищення валового доходу за І квартал 2010 року та повинен становити 1 663 237,45 грн. (1 949 209,03 грн. 285 971,58 грн.).

Таким чином фактично чистий дохід ОСОБА_1 за І квартал 2010 року становить 14 296,71 грн. (1 677 534,16 грн. 1 663 237,45 грн.), що співпадає із задекларованим показником та підтверджується декларацією (а.с.104 Т.1 зворотний бік), різниця між задекларованим та фактичним показником чистого доходу у вказаному періоді становить 0 грн., а тому підстави для донарахування позивачеві за вказаний період податку з доходів фізичних осіб у податкового органу під час перевірки були відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р. в частині податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 22 929,26 грн. підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р., винесене Маловисківською МДПІ відносно ОСОБА_1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині:

- основного платежу в сумі 114 990,82 грн. (118 702,60 грн. 1 861,00 грн. 1 850,78 грн.).

Податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р. з податку на додану вартість.

Як встановлено в судовому засіданні, основний платіж за податковим повідомленням-рішенням в сумі 25 311,55 грн., визначений Маловисківською МДПІ щодо:

- завищення, на думку відповідача, податкового кредиту за господарськими операціями на загальну суму 4 542,57 грн., у тому числі за листопад 2008 року на 1 043,74 грн., грудень 2008 року на 615,31 грн., січень 2009 року на 273,71 грн., березень 2009 року на 478,91 грн., квітень 2009 року на 858,16 грн., травень 2009 року на 300,50 грн., червень 2009 року на 455,40 грн., вересень 2009 року на 518,84 грн.;

- заниження податкового зобовязання за господарськими операціями на загальну суму 20 768,98 грн., у тому числі за червень 2009 року 8 333,33 грн., грудень 2009 року 1 000,00 грн., лютий 2010 року 11 435,65 грн.

Податковий кредит.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168/97-ВР податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.4.5 цієї статті встановлено, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

В підпункті 7.5.1 пункту 7.5 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

В акті перевірки (а.с.34, Т.1) податковий орган зазначає, що ОСОБА_1 до розділу ІІ «Податковий кредит»декларації з податку на додану вартість за листопад 2008 року (а.с.183-185, Т.1) включив по придбанню бензину:

- податкову накладну від 31.07.2008 року ПАТ «Концерн Галнафтогаз»на загальну суму 2 129,94 грн., у тому числі ПДВ 354,99 грн.;

- податкову накладну від 30.11.2008 року №08ВД 07-52-5/08 на загальну суму 3 312,90 грн., у тому числі ПДВ 552,15 грн.;

- фіскальні чеки на загальну суму 795,00 грн., у тому числі ПДВ 132,50 грн.;

- чек на загальну суму 20,51 грн., у тому числі ПДВ 4,10 грн. платника з індивідуальним податковим номером 5.

При цьому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не надано договорів оренди автотранспорту, подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували використання пального при здійсненні підприємницької діяльності. Окрім того, податковий орган зазначає, що відповідно до пошуково-довідкової системи ДПА України, платник з індивідуальним податковим номером 5 відсутній. А тому податковий орган вважає, що ОСОБА_1 у листопаді 2008 року завищив податковий кредит на суму 1 043,74 грн. (354,99 грн. + 552,15 грн. +132,50 грн. +4,10 грн.) (а.с.75 Т.1).

В судовому засіданні представником позивача факт завищення податкового кредиту за листопад 2008 р. в сумі 1 043,74 грн. визнано.

Відповідно до п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобовязання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобовязаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання, - у розмірі пятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

На підставі викладеного, з огляду на визнання факту завищення податкового кредиту за листопад 2008 р. суд вважає висновок податкового органу про завищення податкового кредиту з ПДВ за листопад 2008 р. в сумі 1 043,74 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50 відсотків суми боргу (19 податкових періодів) в сумі 521,87 грн. правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 до розділу ІІ «Податковий кредит»декларації з податку на додану вартість за грудень 2008 року (а.с.186-188, Т.1) включив по придбанню бензину:

- фіскальні чеки ЗАТ «Рур ОСОБА_2А.», ІПН 36 на загальну суму 652,50 грн., у тому числі ПДВ 108,75 грн.;

- фіскальні чеки підприємства «Лукойл Україна», ІПН 96 на загальну суму 366,18 грн., у тому числі ПДВ 61,03 грн.;

- фіскальні чеки ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ІПН 60 на загальну суму 1 845,24 грн., у тому числі ПДВ 307,54 грн.;

- фіскальні чеки ТОВ «Альянс-Холдінг», ІПН 90 на загальну суму 655,14 грн., у тому числі ПДВ 109,19 грн.;

- фіскальні чеки ТОВ «Славнафта Кіровоград», ІПН 62 на загальну суму 43,50 грн., у тому числі ПДВ 7,25 грн.;

- чеки на загальну суму 20,67 грн., у тому числі ПДВ 4,13 грн., платника з індивідуальним податковим номером 15, чеки на загальну суму 87,08 грн., у тому числі ПДВ 17,42 грн. платника з індивідуальним податковим номером 73 (а.с.34 Т.1).

Відповідач в акті зазначає, що ОСОБА_1 не надано договорів оренди автотранспорту, подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували використання пального при здійсненні підприємницької діяльності. Окрім того, податковий орган зазначає, що відповідно до пошуково-довідкової системи ДПА України, платники з індивідуальними податковими номерами 15, 5 та 73 відсутні, а тому податковий орган вважає, що ОСОБА_1 у грудні 2008 року завищив податковий кредит на суму 615,31 грн. (108,75 грн. + 61,03 грн. + 307,54 грн. + 109,19 грн. + 7,25 грн. + 4,13 грн. + 17,42 грн.) (а.с.75 Т.1).

В судовому засіданні представником позивача факт завищення податкового кредиту за грудень 2008 р. в сумі 615,31 грн. визнано.

З огляду на визнання позивачем факту завищення податкового кредиту за грудень 2008 року, суд вважає висновок податкового органу про завищення податкового кредиту з ПДВ за грудень 2008 р. в сумі 615,31 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50 відсотків суми боргу (18 податкових періодів) в сумі 307,66 грн. правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 до розділу ІІ «Податковий кредит»декларації з податку на додану вартість за січень 2009 року (а.с.189-191, Т.1) включив по придбанню бензину:

- фіскальні чеки ТзОВ «Торговий дім «континуум Галичина», ІПН 73 на загальну суму 199,98 грн., у тому числі ПДВ 33,33 грн.;

- ТОВ «Фортеця», ІПН 30 на загальну суму 119,94 грн., у тому числі ПДВ 19,99 грн.;

- ТзОВ «Альфа нафта», ІПН 53 на загальну суму 300,00 грн., у тому числі ПДВ 50,00 грн.;

- ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ІПН 60 на загальну суму 1 022,34 грн., у тому числі ПДВ 170,39 грн.

При цьому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не надано договорів оренди автотранспорту, подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували використання пального при здійсненні підприємницької діяльності, а тому податковий орган вважає, що ОСОБА_1 у січні 2009 року завищив податковий кредит на суму 273,71 грн. (33,33 грн. + 19,99 грн. + 50,00 грн. + 170,39 грн.) (а.с.75 Т.1).

В судовому засіданні представником позивача факт завищення податкового кредиту за січень 2009 р. в сумі 273,71 грн. визнано.

З огляду на визнання позивачем факту завищення податкового кредиту за січень 2009 року, суд вважає висновок податкового органу про завищення податкового кредиту з ПДВ за січень 2009 р. в сумі 273,71 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50 відсотків суми боргу (17 податкових періодів) в сумі 136,86 грн. правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 до розділу ІІ «Податковий кредит»декларації з податку на додану вартість за березень 2009 року (а.с.192-194, Т.1) включив по придбанню бензину:

- фіскальні чеки ТзОВ «Альфа нафта», ІПН 53 на загальну суму 199,92 грн., у тому числі ПДВ 33,32 грн.;

- ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ІПН 60 на загальну суму 1 690,38 грн., у тому числі ПДВ 281,73 грн.;

- ЗАТ «Рур ОСОБА_2А.», ІПН 36 на загальну суму 273,18 грн., у тому числі ПДВ 45,53 грн.;

- ТОВ «Люкс Ойл», ІПН 14 на загальну суму 99,96 грн., у тому числі ПДВ 16,66 грн.;

- ПП «Авторух», ІПН 40 на загальну суму 321,00 грн., у тому числі ПДВ 53,50 грн.;

- ВАТ «Укр.-нафта», ІПН НОМЕР_2 на загальну суму 100,02 грн., у тому числі ПДВ 16,67 грн.;

- фіскальні чеки платника з індивідуальним податковим номером 32 на загальну суму 189,00 грн., у тому числі ПДВ 31,50 грн.

При цьому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не надано договорів оренди автотранспорту, подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували використання пального при здійсненні підприємницької діяльності. Окрім того, податковий орган зазначає, що відповідно до пошуково-довідкової системи ДПА України, платник з індивідуальним податковим номером 32 відсутній, а тому податковий орган вважає, що ОСОБА_1 у березні 2009 року завищив податковий кредит на суму 478,91 грн. (33,32 грн. + 281,73 грн. + 45,53 грн. + 16,66 грн. + 53,50 грн. + 16,67 грн. + 31,50 грн.) (а.с.75 Т.1).

В судовому засіданні представником позивача факт завищення податкового кредиту за березень 2009 р. в сумі 478,91 грн. визнано, з огляду на це, суд вважає висновок податкового органу про завищення податкового кредиту з ПДВ за березень 2009 р. в сумі 478,91 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50 відсотків суми боргу (15 податкових періодів) у сумі 239,46 грн. правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 до розділу ІІ «Податковий кредит»декларації з податку на додану вартість за квітень 2009 року (а.с.195-198, Т.1) включив по придбанню бензину:

- фіскальні чеки ТОВ «Фортеця», ІПН 30 на загальну суму 275,94 грн., у тому числі ПДВ 45,99 грн.;

- ЗАТ «Рур ОСОБА_2А.», ІПН 36 на загальну суму 233,94 грн., у тому числі ПДВ 38,99 грн.;

- ПП «Автопрофіт», ІПН 39 на загальну суму 194,28 грн., у тому числі ПДВ 32,38 грн.;

- ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ІПН 60 на загальну суму 422,64 грн., у тому числі ПДВ 70,44 грн.;

- ПП «Авторух», ІПН 40 на загальну суму 572,88 грн., у тому числі ПДВ 95,48 грн.

При цьому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не надано договорів оренди автотранспорту, подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували використання пального при здійсненні підприємницької діяльності (а.с.35 Т.1).

В судовому засіданні представником позивача факт завищення податкового кредиту за квітень 2009 р. в сумі 283,28 грн. (45,99 грн. + 38,99 грн. + 32,38 грн. + 70,44 грн. + 95,48 грн.) визнано, тож суд приходить до висновку, що податковим органом правомірно донараховано позивачу ПДВ за квітень 2009 р. в сумі 283,28 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50 відсотків суми боргу (14 податкових періодів) 141,64 грн., а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Натомість, Кіровоградська ОДПІ вважає, що ОСОБА_1 у квітні 2009 року завищив податковий кредит на суму 856,16 грн., при цьому ні в акті перевірки, ні в судовому засіданні податковий орган не виконав відповідного розрахунку даної суми та не обґрунтував ні поясненнями, ні будь-якими доказами свою позицію.

Представники позивача пояснили суду, що при арифметичному відніманні (856,16 грн. 283,28 грн.) отримується різниця в сумі 572,88 грн., яка є тотожною сумі господарської операції з придбання пального у ПП «Авторух», ІПН 40 без ПДВ, а тому, на думку позивача, можливо відповідач при складанні акту припустився помилки.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні позиція відповідача з цього питання була відсутня, а тому суд вважає висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ за квітень 2009 р. в сумі 572,88 грн. необґрунтованим, а штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50 відсотків суми боргу (14 податкових періодів) в сумі 286,44 грн. такими, що нараховані неправомірно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 до розділу ІІ «Податковий кредит»декларації з податку на додану вартість за травень 2009 року (а.с.199-201, Т.1) включив по придбанню бензину:

- фіскальні чеки ВАТ «Закарпатнафтопродукт Мукачево», ІПН 9 на загальну суму 202,98 грн., у тому числі ПДВ 33,83 грн.;

- підприємства «Лукойл Україна», ІПН 96 на загальну суму 117,60 грн., у тому числі ПДВ 19,60 грн.;

- ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ІПН 60 на загальну суму 566,52 грн., у тому числі ПДВ 94,42 грн.;

- ТОВ «Люкс Ойл», ІПН 14 на загальну суму 160,98 грн., у тому числі ПДВ 26,83 грн.;

- ПП «Авторух», ІПН 40 на загальну суму 171,96 грн., у тому числі ПДВ 28,66 грн.;

- ТзОВ «Кіровоградпаливо», ІПН 39 на загальну суму 582,96 грн., у тому числі ПДВ 97,16 грн.

При цьому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не надано договорів оренди автотранспорту, подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували використання пального при здійсненні підприємницької діяльності.

Таким чином, податковий орган вважає, що ОСОБА_1 у травні 2009 року завищив податковий кредит на суму 300,50 грн. (33,83 грн. + 19,60 грн. + 94,42 грн. + 26,83 грн. + 28,66 грн. + 97,16 грн.) (а.с.75 Т.1).

В судовому засіданні представником позивача факт завищення податкового кредиту за травень 2009 р. в сумі 300,50 грн. визнано.

З огляду на визнання позивачем факту завищення податкового кредиту за травень 2009 року, суд вважає правомірним висновок податкового органу про завищення податкового кредиту з ПДВ за травень 2009 р. в сумі 300,50 грн., а штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50 відсотків суми боргу (13 податкових періодів) у сумі 150,25 грн. такими, що нараховані правомірно, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 до розділу ІІ «Податковий кредит»декларації з податку на додану вартість за червень 2009 року (а.с.202-204, Т.1) включив фіскальні чеки по придбанню бензину:

- підприємства «Лукойл Україна», ІПН 96 на загальну суму 132,00 грн., у тому числі ПДВ 22,00 грн.;

- ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ІПН 60 на загальну суму 1 825,56 грн., у тому числі ПДВ 304,26 грн.;

- ТОВ «Люкс Ойл», ІПН 14 на загальну суму 309,96 грн., у тому числі ПДВ 51,66 грн.;

- ТзОВ «Кіровоградпаливо», ІПН 39 на загальну суму 464,88 грн., у тому числі ПДВ 77,48 грн.

При цьому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не надано договорів оренди автотранспорту, подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували використання пального при здійсненні підприємницької діяльності, а тому податковий орган вважає, що ОСОБА_1 у червні 2009 року завищив податковий кредит на суму 455,40 грн. (22,00 грн. + 304,26 грн. + 51,66 грн. + 77,48 грн.).

В судовому засіданні представником позивача факт завищення податкового кредиту за червень 2009 р. в сумі 455,40 грн. визнано.

З огляду на визнання позивачем факту завищення податкового кредиту за червень 2009 року, суд вважає правомірним висновок податкового органу про завищення податкового кредиту з ПДВ за червень 2009 р. в сумі 455,40 грн., а штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50 відсотків суми боргу (13 податкових періодів) у сумі 227,70 грн., такими, що нараховані правомірно, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 до розділу ІІ «Податковий кредит»декларації з податку на додану вартість за вересень 2009 року (а.с.205-208, Т.1) включив по придбанню бензину:

- фіскальні чеки ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ІПН 60 на загальну суму 1 270,38 грн., у тому числі ПДВ 211,73 грн.;

- ТзОВ «Кіровоградпаливо», ІПН 39 на загальну суму 1 842,66 грн., у тому числі ПДВ 307,11 грн.

При цьому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не надано договорів оренди автотранспорту, подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували використання пального при здійсненні підприємницької діяльності, а тому податковий орган вважає, що ОСОБА_1 у вересні 2009 року завищив податковий кредит на суму 518,84 грн. (211,73 грн. + 307,11 грн.).

В судовому засіданні представником позивача факт завищення податкового кредиту за вересень 2009 р. в сумі 518,84 грн. визнано, а тому суд вважає висновок податкового органу про завищення податкового кредиту з ПДВ за вересень 2009 р. в сумі 518,84 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50 відсотків суми боргу (9 податкових періодів) у сумі 259,42 грн. правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Податкові зобовязання

Перевіркою встановлено, що на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 05.06.2009 р. та 30.06.2009 р. надійшли кошти від ПП «Петроліс»за товар на загальну суму 110 00,00 грн., у тому числі ПДВ 18 333,33 грн. Але до розділу І «Податкові зобовязання»декларації з податку на додану вартість за червень 2009 року (а.с.202-204, Т.1) позивач включив суму податку на додану вартість в розмірі 10 000,00 грн., а не 18 333,33 грн.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що ОСОБА_1 податкові зобовязання з ПДВ в сумі 8 333,33 грн. з господарської операції з ПП «Петроліс»включив до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2009 року, тобто з пропуском строку, встановленого законодавством (а.с.49-51, Т.1).

Вказаний факт не заперечувався представниками позивача в судовому засіданні.

Згідно п.п.7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»датою виникнення податкових зобовязань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові кошти дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Таким чином, з огляду на зміст п.п.7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», враховуючи, що першою з подій був перерахунок коштів за товар, то датою виникнення податкових зобовязань ОСОБА_1 за даною господарською операцією є червень 2009 р., а тому позивачем допущено порушення вимог зазначеної норми.

Проте, з огляду на декларування податкових зобовязань в сумі 8 333,33 грн. в серпні 2009 р., суд вважає, що Маловисківською МДПІ безпідставно донараховано ОСОБА_1 податкове зобовязання з ПДВ (основний платіж) в сумі 8 333,33 грн. за червень 2009 року, а тому податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р. в цій частині підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобовязання минулих податкових періодів, зобовязаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі пяти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку,

б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі пяти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобовязання з цього податку.

В судовому засіданні встановлено, що при декларуванні позивачем податкового зобовязання з ПДВ в серпні 2009 року в сумі 8 333,33 грн., в порушення п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», позивачем самостійно не нараховано штрафні санкції в розмірі 5 % в сумі 416,67 грн. (8 333,33 грн. х 5%), а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, а вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р. в частині 3 749,99 грн. ((8 333,33 грн. х 50%) 416,67 грн.) підлягають задоволенню.

Перевіркою встановлено, що до розділу І «Податкові зобовязання»декларації з податку на додану вартість за грудень 2009 року (а.с.43-45, Т.1) включив суму ПДВ 47 967,92 грн. від поставки товару ТОВ «Агро-Рось», ІПН 61 на загальну суму 287 807,52 грн., при цьому, відповідач зазначає, що підприємцем виписано податкові накладні на поставку товарів (робіт, послуг) ТОВ «Агро-Рось»на загальну суму 293 807,50 грн., у тому числі ПДВ 48 967,92 грн., чим на думку відповідача, занижено податкові зобовязання з ПДВ за грудень 2009 року в сумі 1 000,00 грн.

В судовому засіданні представником позивача факт заниження податкового зобовязання з ПДВ за грудень 2009 року в сумі 1 000,00 грн. визнано, а тому, суд вважає висновок про заниження позивачем податкового зобовязання за грудень 2009 р. в сумі 1 000,00 грн., а також визначення штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50 відсотків суми боргу (500,00 грн.) правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що перевіркою встановлено заниження ОСОБА_1 податкового зобовязання з ПДВ за перевіряємий період в сумі 11 435,65 грн. До таких висновків перевіряючі дійшли порівнюючи суми коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 за вказаний період з обсягами продажу згідно декларацій з ПДВ. При цьому податковим органом встановлено розбіжності, внаслідок арифметичного вирахування яких, відповідачем встановлено різницю в показниках в сумі 68 613,92 грн., з якої вирахувано податок на додану вартість в розмірі 11 435,65 грн., що є складовим основного платежу в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

Суд вважає позицію податкового органу щодо необхідності порівняння суми коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 за перевіряємий період з обсягами продажу згідно декларацій з ПДВ такою, що суперечить його ж висновку про необхідність дотримання ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», оскільки такі показники згідно чинного законодавства можуть не бути тотожними з огляду на різний режим в датах виникнення податкового зобовязання з ПДВ та валових доходів приватного підприємця, а тому порівняними бути не можуть.

Більш того, суд звертає увагу, що в акті перевірки не відображено висновку про заниження позивачем валового доходу в перевіряємо му періоді на суму 57 178,27 грн. (68 613,92 грн. 11 435,65 грн.).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність визначення ОСОБА_1 податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 11 435,65 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 4 574,24 грн. (а.с.75 Т.1), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Окрім цього, під час розгляду справи встановлено, що штрафні санкції з суми 11 435,65 грн. вирахувано за чотири податкові періоди, тобто в розмірі 40 % (11 435,65 грн. х 40% = 4 574,26 грн.), але при загальному підрахунку податковим органом їх збільшено до 5 717,82 грн., тобто до 50% відсотків, що є порушенням п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині штрафних санкцій в сумі 1 143,56 грн. (5 717,82 грн. 4 574,26 грн.) також підлягають задоволенню.

З огляду на викладене податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р., винесене Маловисківською МДПІ відносно ОСОБА_1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині:

- основного зобовязання в сумі 20 341,86 грн. (572,88 грн. + 8 333,33 грн. + 11 435,65 грн.),

- штрафних (фінансових) санкцій в сумі 9 754,26 грн. (286,44 грн. + 3 750,00 грн. + 5 717,82 грн.).

Податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р. про нарахування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування.

Податковим органом під час перевірки зроблено висновок, що ОСОБА_1 26.05.2009 р., 06.02.2010 р., 10.02.2010 р., 20.02.2010 р., 01.03.2010 р., 07.03.2010 р. та 27.03.2010 р. здійснювався продаж курчат та яєць за готівкові кошти на загальну суму 199 070,00 грн., проте торговий патент на здійснення роздрібної торгівлі приватним підприємцем не придбавався, чим на думку відповідача, порушено пункти 1, 2 ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»від 23.03.1996 р. №98/96-ВР торговий патент це державне свідоцтво, яке засвідчує право субєкта підприємницької діяльності чи його структурного (відокремленого) підрозділу займатися зазначеними у цьому Законі видами підприємницької діяльності.

Згідно ч.1 ст.3 зазначеного Закону патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється субєктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів.

Частиною 6 ст. 3 вказаного Закону визначено, що без придбання торгового патенту субєкти підприємницької діяльності або їх структурні (відокремлені) підрозділи здійснюють торговельну діяльність виключно з використанням таких видів товарів вітчизняного виробництва: хліб і хлібобулочні вироби; борошно пшеничне та житнє; сіль, цукор, олія соняшникова і кукурудзяна; молоко і молочна продукція, крім молока і вершків згущених з добавками і без них; продукти дитячого харчування; безалкогольні напої; морозиво; яловичина та свинина; домашня птиця; яйця;

риба; ягоди і фрукти; мед та інші продукти бджільництва, бджолоінвентар і засоби захисту бджіл; картопля і плодоовочева продукція; комбікорми для продажу населенню.

Під час розгляду справи відповідач своєї позиції, викладеної в акті, в цій частині ніяким чином не мотивував. Натомість посилався на здійснення без придбання патенту продажу послуг, комбікорму та сої, про що вказано в письмовому запереченні, тобто підстави нарахування податкового зобовязання змінив (а.с.133 Т.2).

В судовому засіданні представники позивача посилались на те, що дані ТМЦ продавались за безготівковий розрахунок в обґрунтування чого надали суду відповідні докази (а.с.4-11 Т.3), а тому, враховуючи зміст акту перевірки, суд приходить до висновку, що торгівельна діяльність яйцями та домашньою птицею здійснюється без придбання торгового патенту, тож позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі, а податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р. скасуванню.

У відповідності до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. У звязку з цим суд вважає за необхідне присудити позивачу судові витрати в сумі 1,70 грн. з Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 86, 94, 159 163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р., винесене Маловисківською міжрайонною державною податковою інспекцією Кіровоградської області, яким субєкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_1 визначено податкове зобовязання з прибуткового податку на доходи від підприємницької діяльності та інших доходів громадян на суму 118 702,60 грн., в частині 114 990,82 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р., винесене Маловисківською міжрайонною державною податковою інспекцією Кіровоградської області, яким субєкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_1 визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 25 311,55 грн. за основним платежем та 12 655,78 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, в частині 20 341,86 грн. основного платежу та в частині 9 754,26 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 23.06.2010 р., винесене Маловисківською міжрайонною державною податковою інспекцією Кіровоградської області, яким субєкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_1 визначено штрафні санкції за порушення патентування у сумі 75,54 грн.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити субєкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_1, ід. номер НОМЕР_1 (26200, м. Мала Виска Кіровоградської області, вул. 20 років Жовтня, 26) з Державного бюджету України (рахунок №0002, УДК в Кіровоградській області, МФО 823016, ідентифікаційний код 24145329) судовий збір в сумі 1,70 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3