Справа № 804/5036/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 р. Справа № 804/5036/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «РА ЛАМА» про стягнення 10 862,68 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

08.04.2015р. Державна податкова інспекція у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулася з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РА ЛАМА» та просить стягнути з розрахункових рахунків у банках, що обслуговують відповідача на користь бюджету суму податкового боргу у розмірі 10 862,68 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на обліку у позивача як платник податків та має податковий борг по податку на прибуток підприємств в сумі 10862,68грн., який виник у зв'язку з несплатою відповідачем у встановлені строки сум грошових зобов'язань по податковій декларації з податку на прибуток за 2014р. № від 01.03.2015р. по строку сплати 11.03.2015р. в розмірі 10 000грн. та пені у сумі 862,68грн. нарахованої відповідно до вимог пп.129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України. У поясненнях від 29.04.2015р. позивач вказав на те, що пеня нарахована за період з 12.03.2014р. по 16.10.2014р. на суму боргу 9969,52грн. у розмірі 893,16грн. за несвоєчасну сплату податку на прибуток за декларацією за 2013р. та, з урахуванням часткової сплати пені у сумі 30,48грн., борг по пені становить - 862,68грн. Позивачем у відповідності до вимог ст. 59 Податкового кодексу України було направлено відповідачу податкову вимогу №955-11р від 10.10.2013р. У зв'язку з тим, що відповідач самостійно не погасив податковий борг з податку на прибуток, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу у судовому порядку згідно до ст.20, 95 Податкового кодексу України.

Представник позивача 29.04.2015р. надав до канцелярії суду клопотання в якому просив розглядати справу в порядку письмового провадження, при цьому, адміністративний позов по даній справі просив задовольнити (а.с. 23).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином 14.04.2015р. у відповідності до вимог ст.38 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується звітом електронного відправлення (а.с. 21).

Відповідач своїм правом згідно до ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України на участь у судовому засіданні не скористався, свого представника в судове засідання не направив, письмових заперечень на вимогу суду не надав.

Згідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, надане позивачем клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ст.38 Кодексу адміністративного судочинства України, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у порядку письмового провадження, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єктом владних повноважень - є орган державної влади орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

З 01.01.2011р. набрав чинності Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п.20.1.34 п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Тобто, позивач - контролюючий орган державної податкової служби є суб'єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує надані йому владні управлінські функції та має право звертатися до суду з відповідними позовними вимогами щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РА ЛАМА» 23.12.2004р. зареєстровано як юридична особа за адресою: 49000, Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, Кіровський район, вул. Героїв Сталінграду, буд.8-Б, кв.91 та 27.12.2004р. знаходиться на обліку у Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за №7569, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 05.06.2014р., Спеціальним витягом з Єдиного з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 10.04.2015р., ідентифікаційними і реєстраційними даними платника (а.с.4-5, 15-17, 27-29).

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач 01.03.2015р. подав до податкової інспекції податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік № від 01.03.2015р., у якій відповідачем самостійно визначено до сплати податок на прибуток у сумі 10 000грн. (а.с. 7-8).

Відповідно до ст.54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

П. 137.4 ст.137 Податкового кодексу України визначено, що податковим (звітним) періодом є календарний рік з урахуванням положень, визначених пунктом 57.1 статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.

Таким чином, з урахуванням зазначених норм, відповідач повинен був сплатити суму грошового зобов'язання за податковою декларацією з податку на прибуток за 2014рік № від 01.03.2015р. у строк до 11.03.2015р., отже податковий борг по податку про прибуток у відповідача виник з 12.03.2015р.

Відповідач у вказані вище строки суму грошового зобов'язання за вказаною податковою декларацією з податку на прибуток за 2014р. у сумі 10000грн. не сплатив.

Відповідно до облікової картки платника видно, що податковий борг відповідача з податку на прибуток становить 10862,68грн., а саме: по податковій декларації від 01.03.2015р. у розмірі 10 000грн. та, при цьому, позивачем у порядку, передбаченому п.п.129.1.1. п.129 ст.129 Податкового кодексу України була нарахована пеня за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання визначеного за податковою декларацією за 2013р. з податку на прибуток у розмірі 9969,52грн. за період з 12.03.2014р. по 15.10.2014р., яка склала 893,16грн. та, з урахуванням часткової її сплати у розмірі 30,48грн., становить 862,68грн. (а.с. 11-12, 25-26, 30-31, 32-34).

Згідно до п. 59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимоги в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення.

Так, на виконання вимог п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, з метою вжиття заходів щодо погашення податкового боргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було направлено на адресу відповідача податкову вимогу №955-11 від 10.10.2013р. на суму 7946,35грн., що підтверджується копією корінця відповідної податкової вимоги, копією звіту кур'єрської доставки (а.с. 9-10).

Зазначена податкова вимога відповідачем залишилися не виконана у встановлені законодавством строки.

У відповідності до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Згідно п. 60.6 ст. 60 Податкового кодексу України у разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний Суд України у інформаційному листі від 23.04.2012р. № 1044/11/13а.

Підпунктом 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтями 16, 36 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а за змістом ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач в судове засідання без поважної причини не з'явився, доказів погашення податкового боргу з податку на прибуток підприємств за податковою декларацією з податку на прибуток підприємств від 01.03.2015р.№ за 2014 рік з урахуванням нарахованої пені у встановлені законом строки у загальній сумі 10862,68грн. суду не надав.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про те, що факт порушення відповідачем вимог діючого законодавства доведений, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, у яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 41, 71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «РА ЛАМА» про стягнення 10 862,68 грн. - задовольнити.

Стягнути з рахунків у банках, обслуговуючих Товариство з обмеженою відповідальністю «РА ЛАМА» (49000, Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, Кіровський район, вул. Героїв Сталінграду, буд.8-Б, кв.91, ) на користь бюджету (, р/р 1387 УДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012)- податковий борг з податку на прибуток у розмірі 10862грн. 68 коп. (десять тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 68 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва