Справа № 809/1468/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2015 р. № 809/1468/15

11 год.35 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

Судді Гундяка В.Д.,

при секретарі Гринчишин Х.І.,

за участю представника позивача Клюби М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Державного лісопромислового підприємства «Прикарпатліс» до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

08.04.2015 року Державне лісопромислове підприємство «Прикарпатліс» звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції (далі - відділ ДВС) про визнання протиправною та скасування постанови. Позовні вимоги були вмотивовані тим, що в ході проведення виконавчих дій на розрахунковий рахунок позивача Відділом ДВС накладено арешт на суму 10 510,58 грн. Проте, станом на 06.04.2015 року у Державному лісопромисловому підприємстві «Прикарпатліс» є заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 3 497,04 грн. На звернення про зняття арешту з коштів в сумі 1 500 грн. позивач був повідомлений, що виконавче провадження з примусового виконання наказу №425, виданого 20.04.2012 року Господарським судом Івано-Франківської області, є незавершеним та перебуває на виконанні, у зв'язку із чим не має підстав для зняття арешту з коштів боржнака.

Представник позивача заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснила, що відповідно до ст.115 Кодексу Законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Зазначила також, що згідно ст.24 ЗУ «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Однак відповідач, в порушення норм чинного законодавства, позбавляє Державне лісопромислове підприємство «Прикарпатліс» можливості виплатити працівникам підприємства заробітної плати. Позов просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подав. Причини неявки до суду не повідомив. Наданим правом на подання заперечення проти позову відповідач не скористався.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, згідно положень ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що як вбачається з пояснень представника позивача, зазначене рішення суду станом на день розгляду справи залишилось невиконаним.

Судом встановлено, що 16.11.2014 року заступником начальника відділу ДВС при примусовому виконанні наказу №425 від 20.04.2012, виданого Господарським судом Івано-Франківської області, винесено постанову про арешт коштів боржника №34708470 яким накладено арешт на кошти, які містяться на всіх рахунках, що належать Державному лісопромисловому підприємству «Прикарпатліс».

Частиною 5 ст.124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ч.1 ст.2 ЗУ "Про виконавче провадження" (далі - Закон) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ч.1 ст.17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених даним Законом.

Підпунктом 1 ч.2 ст.17 Закону накази господарських судів віднесено до виконавчих документів, які підлягають виконанню державною виконавчою службою.

При надходженні до органу ДВС виконавчого документу в залежності від фактичних обставин, державним виконавцем приймається рішення про відкриття виконавчого провадження чи відмову у відкритті виконавчого провадження, у випадках, передбачених ст.26 вищезгаданого Закону. Відповідно до ч.2 ст. 25 та ч.2 ст. 26 вказаного Закону дане рішення оформляється відповідною постановою.

В судовому засіданні встановлено, що 08.04.2015 року на адресу відповідача надійшла заява Державного лісопромислового підприємства «Прикарпатліс» про зняття арешту з коштів в сумі 1 500 грн. для виплати заборгованості по заробітній платі працівникам підприємства.

08.04.2015 року заступником начальника відділу ДВС надано відповідь, що оскільки дане виконавче провадження є незавершеним та перебуває на виконанні, то правових підстав для зняття арешту з коштів в сумі 1 500 грн. для виплати заборгованості по заробітній платі працівникам підприємства не має.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний зв'язок суд погоджується з правомірністю прийняття вказаного рішення суб'єктом владних повноважень з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог ЗУ "Про виконавче провадження", який регулює спірні правовідносини, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 52 вищевказаного Закону чітко прописаний порядок звернення стягнення на кошти боржника. Зокрема даною нормою передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Крім того законодавством, зокрема ч. 5 даної статті, встановлено вичерпний перелік коштів, які не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом. Кошти для виплати заробітної плати працівникам в даному переліку законодавцем не вказані.

Згідно ст.50 Закону, арешт, накладений на майно боржника, знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Нормою ст. 49 Закону визначено випадки, коли виконавче провадження підлягає закінченню, однак судом не встановлено підстав для закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що в задоволення позову слід відмовити.

На підставі ч.5 ст.124 Конституції України, ч.1 ст.2, ч.1 ст.17, ст..50, ст..52, ч.3 ст.65 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова в повному обсязі виготовлена 05.05.2015 року.

Суддя: Гундяк В.Д.