Справа № 2а1770/303/2012
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук С.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"11" червня 2012 р. Справа № 2а1770/303/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2

при секретарі Степанській А.В.

за участю представника відділу та начальника відділу міжнародного співробітництва та європейської інтеграції ОСОБА_3 обласної державної адміністрації:

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від "14" лютого 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, Головного управління економіки та інвестиційної політики ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, Начальника Головного управління економіки та інвестиційної політики ОСОБА_3 обласної державної адміністрації ОСОБА_5, Відділу міжнародного співробітництва та європейської інтеграції ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, Начальника відділу міжнародного співробітництва та європейської інтеграції ОСОБА_3 обласної державної адміністрації ОСОБА_6 про визнання протиправними дій суб"єкта владних повноважень та зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправними їх дій щодо ненадання інформації, безпідставній відмові у наданні інформації за запитом про доступ до публічної інформації від 26.10.2011року стосовно премій, які отримували штатні одиниці відповідно до посад, використання мов, стажу, наукового ступеня тощо у 2009-2011 роках, окремо по кожній штатній одиниці з розбивкою за місяцями та зобов'язання відповідачів надати позивачу обумовлену інформацію.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.10.2011 року він на підставі ст. 34 Конституції, ст. 5, 6 Закону України «Про інформацію», ст. 5, ч.5 ст.6, 13,19, 20, 24 Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до відповідача з інформаційним запитом у якому просив, зокрема, надати у знеособленому вигляді інформацію щодо голови, заступників, працівників усіх структурних підрозділів та апарату ОСОБА_3 облдержадміністрації, а зокрема перелік премій відповідно до посади, використання мов, стажу, наукового ступеня тощо, виданих протягом 2009-2011років за зразком, наданим позивачем. Зокрема, запитувану інформацію просив надавати шляхом надіслання на зазначені у запиті електронні адреси.

Позивач вказує, що листом Головного управління економіки та інвестиційної політики ОСОБА_3 обласної державної адміністрації за №01/1-3177 від 31.10.2011 року та листом Відділу міжнародного співробітництва та європейської інтеграції ОСОБА_3 обласної державної адміністрації №01/9-827 від 01.11.2011року на його запит було надано відповідь, в якій запитувана інформація була відсутня. Від ОСОБА_3 обласної державної адміністрації відповіді взагалі не отримував, тому вважає, що своїми діями відповідачі порушили вимоги ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст. 34 Конституції України, ст.2, 3, 5, 7 Закону України «Про інформацію», ст. 1, 3, 4, 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та фактично позбавили його права на отримання інформації.

Відповідачами до суду першої інстанції подано письмові заперечення проти позову, позовні вимоги не визнають, мотивуючи тим, що на інформаційний запит головного редактора Інформаційного агентства «ОСОБА_3 агентство журналістських розслідувань» від 26.10.2011 року була надана відповідь, а зокрема відповідачем 1 - листом від 31.10.2011року, відповідачем 2 та 3 - листом № 01/1-3177 від 31.10.2011 , відповідачем 4 та 5 - листом № 01/9-827 від 01.11.2011р. у яких була викладена запитувана інформація у знеособленому вигляді. При цьому, відповідач зазначив, що більш детальна, персоніфікована інформація (по кожній штатній одиниці) щодо оплати праці (премій) категорій працівників суперечитиме нормам ст. 31 Закону України «Про оплату праці», ст. 11, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію", ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Рішенню Конституційного суду від 20.01.2012 р. у справі № 2-рп/2012, оскільки інформація про працівників та посадових осіб відповідачів розміщена на офіційному веб-сайті ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, в телефонних довідниках, стендах і вивісках кабінетів із зазначенням прізвища, імені, по батькові, назви посади. Зазначили, що позивач як окремо взятий громадянин у даній справі з інформаційним запитом від 26.10.2011року про надання інформації до відповідачів не звертався. З таким запитом звертався головний редактор Інформаційного агентства «ОСОБА_3 агентство журналістських розслідувань». Просили в задоволенні позову відмовити.

Постановою ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем по справі подано апеляційну скаргу в якій він, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати незаконну на його думку постанову ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року та прийняти нову постанову про повне задоволення його позовних вимог.

Заслухавши представника відповідачів 4,5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість винесеної судом першої інстанції постанови ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року судова колегія апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

26.10.2011 року головний редактор Інформаційного агентства «ОСОБА_3 агентство журналістських розслідувань» звернувся до ОСОБА_3 обласної державної адміністрації з інформаційним запитом у якому просив, зокрема, надати у знеособленому вигляді інформацію щодо голови, заступників, працівників усіх структурних підрозділів та апарату ОСОБА_3 облдержадміністрації, а зокрема перелік премій відповідно до посади, використання мов, стажу, наукового ступеня тощо, виданих протягом 2009-2011років за наданим зразком. Запитувану інформацію просив надавати шляхом надіслання на зазначені у запиті електронні адреси.

ОСОБА_3 обласної державної адміністрації № 3П-71/01-69/11 від 26.10.2011року названий запит було скеровано начальникам структурних підрозділів облдержадміністрації для підготовки та надання запитуваної інформації.

На обумовлений вище запит, листами ОСОБА_3 обласної державної адміністрації №3П-71/01-69/11 від 31.10.2011року, Головного управління економіки та інвестиційної політики ОСОБА_3 обласної державної адміністрації № 01/1-3177 від 31.10.2011, Відділу міжнародного співробітництва та європейської інтеграції ОСОБА_3 обласної державної адміністрації №01/9-827 від 01.11.2011р. було надано запитувану інформацію у знеособленому вигляді та/ або повідомлено, що така інформація уже була надана раніше на його попередні запити, шляхом надіслання на зазначені в запиті електронні адреси. Проте позивач зазначає, що зміст надісланих відповідей не відповідає змісту запитуваної інформації, позивач наполягає на наданні йому інформації у знеособленому вигляді щодо отриманого протягом 2009-2011років розміру премії (відповідно до посади, використання мов, стажу, наукового ступеня тощо) працівником кожної штатної посади (в тому рахунку головою, заступниками, працівниками усіх структурних підрозділів та апарату ОСОБА_3 облдержадміністрації) за зразком, наведеним у запиті.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відмову у позові правильно виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 34, 40 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про інформацію» (далі по тексту Закон № 2657-ХІІ) всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань та функцій, а згідно ст. 10 цього ж Закону право на інформацію забезпечується обов'язком органів державної влади, а також органів і регіонального самоврядування інформувати про свою діяльність та прийняті рішення.

Громадська організація, від імені якої звертався позивач як головний редактор, є суб'єктом інформаційних відносин (ст. 7 Закону №2657-ХІІ) та яка має право одержувати (виробляти, добувати), використовувати, поширювати та зберігати інформацію в будь-якій формі з використанням будь-яких засобів, крім випадків, передбачених законом (ст. 43 цього Закону). Однією із форм отримання інформації є інформаційний запит.

Частиною 6 Закону № 2657-ХІІ передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади України, їх посадові особи зобов'язані надавати інформацію, що стосується їх діяльності, письмово, усно, по телефону чи використовуючи публічні виступи своїх посадових осіб. Проте, встановлюють обмеження щодо прав особи на інформацію.

Так, стаття 37 цього ж Закону № 2657-ХІ, встановлює обмеження права особи на інформацію.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 23 Закону № 2657-ХІІ забороняється збирання інформації про особу без її попередньої згоди, за винятком випадків, передбачених законом. Основними даними про особу (персональними даними) є: національність, освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Статтею 11 Закону України № 2657-XII встановлено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону України № 2657-ХІІ, інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною особою, є конфіденційною. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов.

Конституційним Судом України (рішення № 5-зп від 30.10.1997 р.) встановлено, що до конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані).

У Рішенні від 20.01.2012 р. у справі № 2-рп/2012 за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України Конституційний Суд України визначив, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя.

Частиною другою статті 14 Закону України "Про захист персональних даних" передбачено, що поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно із статтею 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" кожна особа має право на ознайомлення з інформацією про інших осіб лише за рішенням суду, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів. Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про оплату праці" відомості про оплату праці працівників надаються органами чи особами лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника.

Розмір щомісячних надбавок, премій та ін. працівників відповідачів встановлені Законом України «Про державну службу», постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 286 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівникам апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та наказом Міністерства праці України від 02.10.1996 року № 77 «Про умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів».

Вказані матеріальні виплати визначаються з урахуванням вислуги років кожного конкретного працівника, рангу державного службовця, виконання обов'язків за тимчасово відсутніх працівників, особистого вкладу у загальні результати роботи, використання в роботі іноземної мови, науковий ступінь та інших, тобто обставин, які безпосередньо пов'язані з кожною конкретною особою.

Парламентська ОСОБА_7 Європи в Резолюції N 1165 зазначила, що право кожної людини на приватність і право на свободу вираження поглядів є основою демократичного суспільства; ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність (пункт 11). Виходячи з цього право на приватність, закріплене у статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, повинне захищати приватне життя особи не лише від втручання влади, а й від подібних дій з боку інших осіб чи інститутів, зокрема засобів масової інформації (пункт 12 Резолюції N 1165). Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Так, згідно із законодавством України не належать до інформації з обмеженим доступом подані декларації про доходи осіб та членів їхніх сімей, які претендують на зайняття чи займають виборну посаду в органах влади або обіймають посаду державного службовця, службовця органу місцевого самоврядування першої або другої категорії (частина шоста статті 6 Закону N 2939). Проте, обумовлений запит від 26.10.2011року не стосується надання відомостей щодо поданих декларацій про доходи осіб та членів їхніх сімей, які претендують на зайняття чи займають виборну посаду в органах влади або обіймають посаду державного службовця, службовця органу місцевого самоврядування першої або другої категорії та відомостей що зазначені такими особами в них.

Крім того, з наявних матеріалів справи, пояснень представників відповідачів та позивача, що були надані в ході судового розгляду справи вбачається, що із запитом до ОСОБА_3 обласної державної адміністрації звертався 26.10.2011року головний редактор Інформаційного агентства «ОСОБА_3 агентство журналістських розслідувань». Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних - осіб підприємців від 14.02.2012року вбачається, що «ОСОБА_3 агентство журналістських розслідувань» є громадською організацією, інтереси якого як керівник представляє головний редактор - позивач.

Отож, надсилаючи згаданий запит позивач діяв не від власного імені як громадянин, а від імені та в інтересах названої громадської організації - Інформаційного агентства «ОСОБА_3 агентство журналістських розслідувань». Позивач як - громадянин із запитом до відповідачів не звертався, відтак по відношенню до нього відповідачі не допустили жодних порушень та протиправних дій (бездіяльності).

З огляду на обумовлені обставини та положення нормативно-правових актів, судова колегія апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача. Відповідачі діяли у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Таким чином підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від "14" лютого 2012 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_8

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Торбіч Володимир Анатолійович вул.Дубенська, 113 в,Рівне,33010

3- відповідачу ОСОБА_3 обласна державна адміністрація майдан Просвіти, 1,м.Рівне,33028 Головне управління економіки та інвестиційної політики ОСОБА_3 обласної державної адміністрації м-н Просвіти 1,м.Рівне,33000 Начальник Головного управління економіки та інвестиційної політики Рівненської області обласної державної адміністрації ОСОБА_5 м-н Просвіти 1,м.Рівне,33000 Відділ міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Рівненської області державної адміністрації вул.С.Петлюри 35,м.Рівна Начальник відділу міжнарожного співробітництва та європейської інтеграції ОСОБА_3 обласної державної адмінстрації ОСОБА_9 вул.С.Петлюри 35,м.Рівне,33000