Справа № 2а-16441/10/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2015р. м. Київ К/9991/68833/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року

у справі № 2-а-16441/10/2070

за позовом Прокурора Московського району міста Харкова в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в Московському районі міста Харкова

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра»

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор Московського району міста Харкова звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в Московському районі міста Харкова (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра» (далі - відповідач) про стягнення податкової заборгованості з орендної плати за землю у сумі 279857,59 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року позов був задоволений частково. Стягнуто з ТОВ «Таміра» на користь держави заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 224017,39 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ТОВ «Таміра», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року і закрити провадження у справі.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

20 листопада 2003 року між ТОВ «Таміра» (орендарем) та Харківською міською радою (орендодавцем) був укладений договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець на підставі рішення XVI сесії Харківської міської від 24 вересня 2003 року №178/03 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об'єкті» надає орендарю в оренду земельну ділянку за адресою: м. Харків, пр. 50 років ВЛКСМ 55а, загальною площею 2,295 га. Також, відповідно до умова договорів оренди землі від 28 березня 2006 року, укладених ТОВ «Таміра» (орендарем) із Харківською міською радою (орендодавцем) на підставі рішення XLIV сесії Харківської міської від 23 грудня 2005 року № 247/05 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об'єктів» товариству були надані в оренду земельні ділянки за адресами: м. Харків, вул. Г. Праці - ріг пр. Тракторобудівників, загальною площею 1,3179 га.; м. Харків, Салтівське шосе - ріг пр. 50 річчя СРСР, загальною площею 0,3855 га.; м. Харків, Салтівське шосе - ріг пр. 50 річчя СРСР, загальною площею 0,2580 га. (арк. справи 9-27).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 31 березня 2008 року у справі №53/254-07, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07 серпня 2008 року, було визнано недійсним договір оренди землі від 28 березня 2006 року, зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в Державному реєстрі земель від 28 березня 2006 року за №25, укладений між Харківською міською радою та ТОВ «Таміра», про передачу в оренду земельної ділянки загальною площею 1,3179 га по вул. Г. Праці - ріг пр. Тракторобудівників у м. Харкові та зобов'язано ТОВ «Таміра» повернути територіальній громаді м. Харкова вказану земельну ділянку (арк. справи 79-96).

ТОВ «Таміра» подало до ДПІ в Московському районі м. Харкова податкову декларацію з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2010 рік, у якій задекларувало до сплати орендну плату згідно з договорами оренди у загальному розмірі 724092,43 грн., у тому числі: з січня по листопад включно - по 56011,60 грн. щомісячно, у грудні - 107964,83 грн. (арк. справи 6-8).

Як вбачається з позовної заяви та підтверджується показниками зворотного боку облікової картки ТОВ «Таміра», податковий борг зі сплати орендної плати виник у товариства у зв'язку з неповною сплатою самостійно узгодженого податкового зобов'язання з орендної плати за землю за період липень - листопад 2010 року (арк. справи 29-39).

У зв'язку з тим, що ТОВ «Таміра» не були сплачені самостійно узгоджені податкові зобов'язання у визначений законодавством строк, ДПІ в Московському районі м. Харкова були сформовані на надіслані платнику податків перша № 1/581 від 03 серпня 2010 року та друга № 2/706 від 06 вересня 2010 року податкові вимоги (арк. справи 40-41).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що самостійно узгоджені податкові зобов'язання з орендної плати за землю не були сплачені товариством у строк, визначений законодавством, з урахуванням того, що податковим органом були виконані всі заходи щодо погашення податкової заборгованість, передбачені Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, у 2010 році товариства не мало обов'язку сплачувати орендну плату у розмірі 55840,20 грн. за земельну ділянку загальною площею 1,3179 га по вул. Г. Праці - ріг пр. Тракторобудівників у м. Харкові з огляду на рішення Господарського суду Харківської області від 31 березня 2008 року у справі №53/254-07, яке набрало законної сили. При цьому, суд апеляційної інстанції відзначив, що на день прийняття рішення судом першої інстанції в офіційному друкованому органі не було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ «Таміра», з огляду на що суд першої інстанції правомірно прийняв вказану позовну заяву та вирішив спір по-суті за правилами позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Відповідно до частин 1-3 статті 17 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі і за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності громадянами сплачується рівними частками до 15 серпня і 15 листопада.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1.2-1.3 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України; податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Абзацом 1 підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Відповідно до підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

За приписами підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

З огляду на те, що самостійно узгоджені податкові зобов'язання з орендної плати за землю не були сплачені товариством у строк, визначений законодавством, а також з урахуванням того, що податковим органом були виконані всі заходи щодо погашення податкової заборгованість, передбачені Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що оскільки на день прийняття рішення судом першої інстанції в офіційному друкованому органі не було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ «Таміра», то суд першої інстанції правомірно прийняв вказану позовну заяву та вирішив спір по-суті за правилами позовного провадження.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ТОВ «Таміра» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таміра»залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна