Справа № 814/3308/14     
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року Справа № 814/3308/14

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Лебедєвої Г.В.

при секретарі - Дворник Г.Г.

за участю: представників позивача - Вишняка С.В. , Луук А.В. (за довіреністю), представника відповідача - не з'явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "В-ЦЕНТР" до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 13.10.2014 року №, №, ВСТАНОВИВ: До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "В-ЦЕНТР" до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 13.10.2014 року №, №. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що Вознесенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Миколаївській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "В-ЦЕНТР" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року. За результатами вищезазначеної перевірки Вознесенської ОДПІ складено Акт від 24.09.2014 року №1553/14-06-22-01/36416075 "Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальність "В-ЦЕНТР" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року., яким встановлено порушення позивачем пп.14.1.27, пп.14.1.267, п.14.1 ст.14, пп.138.10.5, п. 138.2, п. 138.10 ст. 138, п. 141.1 ст.141, п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства в сумі 175660 грн., в т.ч. за 2-3 квартал 2011 року - 6900 грн., за 2-4 квартал 2011 року -12420 грн., півріччя 2012 року - 8858 грн., три квартали 2012 року -94008 грн., 2012 року - 105426 грн., 2013 року - 57814 грн.; пп."а" п. 160.1, п.160.2 ст.160 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства в сумі 41363,78 грн., в т.ч. за 2013 рік - 41363,78 грн.; п.1 ст.3 Закону України №265-ВР від 06.07.1995 року "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не проведено розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи в сумі 749 505,26 грн., а саме: жовтень 2012 року -48835,80 грн.; листопад 2012 року - 45855,66 грн.; грудень 2012 року - 45499,86 грн.; січень 2013 року - 59126,46 грн.; лютий 2013 року - 51037,20 грн.; березень 2013 року - 56307,91 грн.; квітень 2013 року - 47437,32 грн.; травень 2013 року - 59865,00 грн.; червень 2013 року - 48593,28 грн.; липень 2013 року - 44952,00 грн.; серпень 2013 року - 67365,00 грн.; вересень 2013 року - 37358,95 грн.; жовтень 2013 року - 42233,88 грн.; листопад 2013 року - 45843,62 грн.; грудень 2013 року - 49193,32 грн. 13.10.2015 року на підставі Акту перевірки ОДПІ було прийняте податкове повідомлення - рішення від 13.10.2015 року № (далі - податкове повідомлення-рішення), яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "В-ЦЕНТР" з податку на прибуток приваних підприємств на загальну суму 290575,00 грн., з яких 175660 грн. - за основним платежем, 43915 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та податкове повідомлення-рішення від 13.10.2014 року № яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "В-ЦЕНТР" на загальну суму 1 грн., з яких 1 грн. - за - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). ТОВ "В-ЦЕНТР" вважає зазначені податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідають нормам діючого законодавства та підлягають визнанню протиправними і скасуванню, з огляду на наступне. Позивач зазначає, що підприємство не порушувало п. 138.2 ст.138 ПКУ та на законних підставах включило в витрати вартість переробки на суму 502029,85 грн. по договору на виконання робіт по переробці шкіряної сировини №1/432-12 П від 06.06.2012 з ПАТ «ВОЗКО» на підставі первинних документів, які було надано позивачем до перевірки, проте не були прийняті до уваги при прийнятті рішення. Крім того, в ході перевірки встановлено порушення пп.14.1.27 пп. 14.1.36 пп. 14.1.267 ст. 14 та п. 141.1 ст 141 ПКУ, на підставі цього в акті перевірки вказано про завищення витрат підприємством по нарахованим відсоткам по отриманій по договору №1 від 01.09.2010 року позики від нерезидента, який має офшорний статус на суму 358283,00 грн. Дійсно, згідно пп 14.1.267. ПКУ позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики. Але це визначення говорить про те, що позика отримана від компанії «Vaynor Interinvest Ltd» (Сент -Кітс і Невіс) не є позикою в визначенні Податкового кодексу, але не звільняє позивача від сплати суми боргу, та відсотків за ним згідно договору, та не змінює того факту, що ця заборгованість існує. Згідно п 141.1 ст. 141 ПКУ до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку. На підставі вищезазначеного позивач вважає, що підприємство не порушувало податкового законодавства, та згідно п 141.1 ст. 141 ПКУ мало право включати в валові витрати відсотки нараховані згідно договору позики №1 від 01.09.2010року компанії «Vaynor Interinvest Ltd» (Сент -Кітс і Невіс) за борговим зобов'язанням на суму 358283,00 грн. В свою чергу, податковим повідомленням-рішенням № від 13 жовтня 2014 року Вознесенська ОДПІ зобов'язує ТОВ «В-ЦЕНТР» сплатити грошове зобов'язання в сумі 1,00 грн., з яких основний платіж - 0,00 грн., штрафні санкції 1,00 грн. Дане податкове повідомлення-рішення ґрунтується на висновках про порушення позивачем п. 1 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: підприємство не проводило розрахункові операції з надання послуг суборенди нежитлового приміщення через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи в сумі 749505,26 грн. Відповідно до ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995р. (із змінами) підприємства роздрібної торгівлі зобов'язані застосовувати РРО при розрахунках за товари/послуги. Закон України містить виключення, а саме, згідно ст. 9 Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються, зокрема, при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і оріанізацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку; якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо). Відповідно до Витягу з єдиного державного реєстру, одним з видів економічної діяльності Товариства є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Ця діяльність не відноситься до сфери торгівлі та громадського харчування, а тому вказана діяльність підпадає під п.1 ст. 9 Закону України «Про порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». У зв'язку з цим позивач вважає, що при наданні в оренду приміщень підприємство має право не застосовувати РРО, а здійснювати розрахунки у касі з оформленням прибуткових касових ордерів відповідно до вимог п. 2.10 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004р. У зв'язку з чим отримані від орендарів кошти в оплату орендної плати за укладеними договорами оренди оприбутковувалось у касі підприємства за прибутковими касовими ордерами. За наведених обставин позивач просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 13.10.2014 року №, №. Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив про безпідставність позовних вимог, посилаючись на те, що перевіркою повноти визначення валових витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування за період 01.01.2011р. по 31.12.2013р. встановлено завищення позивачем на загальну суму 860 313,00 грн. ТОВ «В-Центр» в перевіряємому періоді, придбало шкури ВРХ відповідно до договору купівлі - продажу від 04.06.2012р. № 4/06/12 з ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_2) та договору купівлі - продажу від 30.05.2012р. № 28/12-п з ТОВ "ВШЗ" (код 35433681), всього на загальну суму 2 398 542,32 грн. Придбані шкури ВРХ ТОВ "В - Центр" передало ПАТ "Возко" для переробки на вет - блу, відповідно до договору на виконання робіт по переробці шкіряної сировини № 1/432- 12П від 06.06.2012р. Послуги по переробці шкір ВРХ складають - 502029,85грн., ПДВ - 100405,98грн. Проте, акти приймання-передачі шкіряної сировини у виробництво між ТОВ "В-Центр" та ПАТ "ВОЗКО" до перевірки не наданні. Також відсутні ветеринарні свідоцтва (форми №2) та товарні накладні, які обумовлені в договорі №1/432-12П на виконання робіт по переробці шкіряної сировини від 06.06.2012р. Не надані до перевірки акти приймання-передачі напівфабриката з переробки (п. 3.5 договору договорі №1/432-12П від 06.06.2012р.) та звіти з виробництва, в яких повинна зазначатися кількість готової продукції, залишків та відходів переробки. До перевірки надано лише акти виконаних робіт та податкові накладні виписані ПАТ "Возко" на адресу ТОВ "В-Центр". Враховуючі той факт, що ТОВ «В-Центр» не надало в ході проведення перевірки акти приймання-передачі шкіряної сировини у виробництво між ТОВ "В-Центр" та ПАТ "ВОЗКО", ветеринарні свідоцтва (форми №2), товарні накладні, акти приймання-передачі напівфабрикату з переробки та звіти з виробництва, ТОВ "В-Центр" порушено п. 138.2 ст. 138 ПК України. Крім того, в ході проведення перевірки порядку проведення розрахунків на ТОВ "В-Центр" встановлено порушення п. 1 ст. З ЗУ № 265. ТОВ "В-Центр" за період з 04.10.2012 по 31.12.2013 не проводило розрахункові операції з надання послуг суборенди нежитлового приміщення юридичним та фізичним особам, яке знаходиться за адресою: м. Вознесенськ, вул. Леніна, 33, через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій. В касу ТОВ "В-Центр" надійшли кошти від надання послуги суборенди нежитлових приміщень в сумі 749 505,26 грн. Відповідно до п. 1 ст. 3 ЗУ № 265 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Враховуючи викладене, відповідач вважає що оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 13.10.2014 року №, № є правомірними та скасуванню не підлягають, у зв'язку із чим просив суд відмовити у задоволенні позову. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, наданих письмових поясненнях та на подані до суду докази. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у запереченнях до позовної заяви, а також, зважаючи на надані до суду докази. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини. Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "В-ЦЕНТР" (далі - ТОВ"В-ЦЕНТР") зареєстровано як юридична особа 16.03.2010 року за №0000514 (ідентифікаційний код юридичної особи 36416075), що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.8). ТОВ "В-ЦЕНТР" перебуває на обліку в Вознесенській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі-Вознесенська ОДПІ) в якості платника податків з 17.03.2010 року за №11058. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень виданих Вознесенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Миколаївській області №73/14-06-22-01/36416075 від 28.08.2014 року Вициною Лілією Володимирівною-головним державним ревізором-інспектором відділу організації та супроводження перевірок платників податків управління податкового аудиту Вознесенської ОДПІ, інспектором податкової та митної служби І рангу; №74/14-06-22-01/36416075 від 28.08.2014 року Самосьонок Наталією Володивирівною - головним державним ревізором-інспектором відділу організації та супроводження перевірок платників податків управління податкового аудиту Вознесенської ОДПІ, інспектором податкової та митної служби І рангу; №75/14-06-22-01/36416075 від 28.08.2014 року Коропенко Людмилою Борисівною - головним державним ревізором-інспектором відділу організації та супроводження перевірок платників податків управління податкового аудиту Вознесенської ОДПІ, радником податкової та митної служби ІІІ рангу; №76/14-06-22-01/36416075 від 28.08.2014 року Макогон Світланою Петрівною - завідувачем сектором контрольно-перевірочнної роботи доходів і зборів з фізичних осіб, управління доходів і зборів з фізичних осіб Вознесенської ОДПІ, інспектором податкової та митної служби ІІІ рангу; №77/14-06-22-01/36416075 від 28.08.2014 року Шевченко Анною Миколаївною - головним державним ревізором-інспектором контрольно-перевірочнної роботи доходів і зборів з фізичних осіб, управління доходів і зборів з фізичних осіб Вознесенської ОДПІ, інспектором податкової та митної служби І рангу, керуючись п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, відповідно до плану - графіка проведення планових виїзних перевірок юридичних осіб на ІІІ квартал 2014 року, була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "В-ЦЕНТР" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року. За результатами вищезазначеної перевірки Вознесенської ОДПІ складено Акт від 24.09.2014 року №1553/14-06-22-01/36416075 "Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальність "В-ЦЕНТР" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року., яким встановлено порушення позивачем пп.14.1.27, пп.14.1.267, п.14.1 ст.14, пп.138.10.5, п. 138.2, п. 138.10 ст. 138, п. 141.1 ст.141, п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства в сумі 175660 грн., в т.ч. за 2-3 квартал 2011 року - 6900 грн., за 2-4 квартал 2011 року -12420 грн., півріччя 2012 року - 8858 грн., три квартали 2012 року -94008 грн., 2012 року - 105426 грн., 2013 року - 57814 грн.; пп."а" п. 160.1, п.160.2 ст.160 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства в сумі 41363,78 грн., в т.ч. за 2013 рік - 41363,78 грн.; п.1 ст.3 Закону України №265-ВР від 06.07.1995 року "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не проведено розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи в сумі 749 505,26 грн., а саме: жовтень 2012 року -48835,80 грн.; листопад 2012 року - 45855,66 грн.; грудень 2012 року - 45499,86 грн.; січень 2013 року - 59126,46 грн.; лютий 2013 року - 51037,20 грн.; березень 2013 року - 56307,91 грн.; квітень 2013 року - 47437,32 грн.; травень 2013 року - 59865,00 грн.; червень 2013 року - 48593,28 грн.; липень 2013 року - 44952,00 грн.; серпень 2013 року - 67365,00 грн.; вересень 2013 року - 37358,95 грн.; жовтень 2013 року - 42233,88 грн.; листопад 2013 року - 45843,62 грн.; грудень 2013 року - 49193,32 грн. (а.с.75). 02.10.2014 року ТОВ "В-ЦЕНТР" на адресу ОДПІ направило заперечення від 02.10.2014 року №96 на Акт перевірки, в якому позивач не погоджується із висновками Акту перевірки 24.09.2014 року №1553/14-06-22-01/36416075, а тому вищевказаний акт підлягає скасуванню. 13.10.2015 року на підставі Акту перевірки ОДПІ було прийняте податкове повідомлення - рішення від 13.10.2015 року № (далі - податкове повідомлення-рішення), яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "В-ЦЕНТР" з податку на прибуток приваних підприємств на загальну суму 290575,00 грн., з яких 175660 грн. - за основним платежем, 43915 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та податкове повідомлення-рішення від 13.10.2014 року № яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "В-ЦЕНТР" на загальну суму 1 грн., з яких 1 грн. - за - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Не погодившись з висновками податкового органу та винесеним податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд виходить з наступного. Спірне податкове повідомлення-рішення від 13.10.2014 року № базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача про порушення ТОВ «В-Центр» пп. 14.1.27, пп. 14.1.36, пп. 14.1.267, п. 14.1 ст. 14, пп. 138.10.5 п. 138.2, п. 138.10 ст. 138, п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства в сумі 175660 грн., в т.ч. за 2-3 квартал 2011 року - 6900 грн., за 2-4 квартал 2011 року - 12 420 грн., півріччя 2012 року - 8858 грн., три квартали 2012 року - 94 608 грн., 2012 рік - 105 426 грн., 2013 рік - 57 814 грн. Вказані висновки відповідача в акті перевірки обґрунтовані наступним. Як зазначається з п. 3.1.2, 3.1.4 розділу 3 акту перевірки проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року в сумі 26 238 273 грн. встановлено завищення ТОВ «В-Центр» показників у рядку 05.1 Декларації «собівартість придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 502 029,85 грн. Так, як зазначено в акті перевірки, ТОВ «В-Центр» в перевіряємому періоді придбало шкури ВРХ відповідно до договору купівлі-продажу від 04.06.2012 року №4/06/12 з ФОП ОСОБА_3 та договору купівлі-продажу від 30.05.2012 року №28/12-п з ТОВ «ВШЗ» всього на загальну суму 2 398 542,32 грн. Придбані шкури ВРХ ТОВ «В-Центр» передало ПАТ «Возко» для переробки на вет-блу, відповідно до договору на виконання робіт по переробці шкіряної сировини №1/432-12П від 06.06.2012 року. Проте, як вбачається з акту перевірки, актів приймання-передачі шкіряної сировини у виробництво між ТОВ «В-Центр» та ПАТ «Возко», ветеринарних свідоцтв, товарних накладних, які обумовлені в договорі №1/432-12П на виконання робіт по переробці шкіряної сировини від 06.06.2012 року, актів приймання-передачі напівфабриката з переробки та звітів з виробництва до перевірки надано не було, у зв'язку з чим ТОВ «В-Центр» було порушено п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України. Суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, правомірності віднесення витрат, зазначає наступне. Правові відносини щодо включення сум до валових витрат з 01.01.2011 року Податковим кодексом України, ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні". Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу. Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Пунктом 138.2 ст.138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Пунктом 138.4 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу (п.138.6 ст.138 ПК України). Згідно пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст.9 цього Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку. Аналогічні вимоги до оформлення первинних документів містяться у п. 2.4 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку» від 24.05.1995 року № 88. Під час офіційного з'ясування обставин у справі встановлено, що до складу об'єкта оподаткування податком на прибуток, суму якого позивачу було зменшено податковим повідомленням-рішенням від 13.10.2014 року № увійшли суми витрат ТОВ «В-Центр» по господарських операціях з контрагентом ПАТ «Возко», якому було передано придбані шкури ВРХ для переробки на вет-блу, відповідно до договору на виконання робіт по переробці шкіряної сировини №1/432-12П від 06.06.2012 року. Так, органом доходів і зборів в акті перевірки зазначено, що ТОВ «В-Центр» занижено податок на прибуток підприємства в сумі 175660 грн., в т.ч. за 2-3 квартал 2011 року - 6900 грн., за 2-4 квартал 2011 року - 12 420 грн., півріччя 2012 року - 8858 грн., три квартали 2012 року - 94 608 грн., 2012 рік - 105 426 грн., 2013 рік - 57 814 грн. Як було встановлено під час розгляду справи, ТОВ «В-Центр» було придбано шкури ВРХ на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2012 року № 4/06/12 з ФОП ОСОБА_3 та договору купівлі-продажу з ТОВ «Вознесенський шкірсировинний завод» (ТОВ «ВШЗ») від 30.05.2012 року № 28/12- п. Факт придбання шкірсировини підтверджується договорами, рахунками, накладними, платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи. Придбані шкури були передані ПАТ «Возко» для здійснення переробки на підставі договору на виконання робіт по переробці шкіряної сировини № 1/432-12 П від 06.06.2012 року. Так, відповідно до умов договору № 1/432-12 П від 06.06.2012 року, передача шкіряної сировини у виробництво та передача напівфабрикату з виробництва на склад оформлюються товарними накладними, в яких вказується кількість штук та вага. Напівфабрикат після віджимання передається за двостороннім актом приймання-передачі. При передачі шкіряної сировини Замовник також повинен надати ветеринарне свідоцтво. Як було зазначено представником відповідача у судовому засіданні та вбачається з акту перевірки, висновок про заниження відповідачем податку на прибуток підприємства було зроблено з тих підстав, що актів приймання-передачі шкіряної сировини у виробництво між ТОВ «В-Центр» та ПАТ «Возко», ветеринарних свідоцтв, товарних накладних, які обумовлені в договорі №1/432-12П на виконання робіт по переробці шкіряної сировини від 06.06.2012 року, актів приймання-передачі напівфабриката з переробки та звітів з виробництва до перевірки ТОВ «В-Центр» надано не було. Представник позивача з цього приводу зазначив, що під час проведення перевірки позивачем були надані договори, товарні накладні на передачу напівфабрикату на/з виробництва, акти виконаних робіт по переробці сировини, регістри бухгалтерського обліку, податкові накладні на підтвердження реальності господарських операцій з ПАТ «Возко». В свою чергу, в порядку статті 86.7. ПК України позивачем було надано заперечення № 96 від 02.10.2014 року до акту перевірки, до яких було також долучено наступні документи: копії накладних на передачу шкірсировини у виробництво та акти прийому-передачі шкірсировини у виробництво, накладні на передачу напівфабрикату з виробництва та акти прийому-передачі напівфабрикату з виробництва, акти виконаних робіт по переробці сировини, акти звіряння взаємних розрахунків, ветеринарні свідоцтва. Однак, в порушення п. 44.6, 44.7 ст. 44 ПК України, надані документи безпідставно не були враховані Відповідачем під час розгляду ним питання про прийняття рішення. На обґрунтування фактичності господарських операцій та правомірності формування ТОВ «В-Центр» витрат за результатами господарських відносин з ПАТ «Возко» представником позивача були надані та досліджені судом наступні первинні документи: договір №1/432-12П на виконання робіт по переробці шкіряної сировини від 06.06.2012 року, акти прийому-передачі шкірсировини у виробництво; накладні на передачу шкірсировини у виробництво; акти прийому-передачі напівфабрикату із виробництва; накладні на передачу напівфабрикату із виробництва; акти виконаних робіт по переробці сировини; виробничі звіти; регістри бухгалтерського обліку; платіжні доручення; акти звіряння взаєморозрахунків; ветеринарні свідоцтва; довіреності на отримання ТМІТ; витяги з реєстру довіреностей та інші. Як вбачається із наданих представником позивача до суду первинних документів по господарським операціям із ПАТ «Возко», зазначені документи містять всі необхідні реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а відтак, у своєму взаємозв'язку є належними первинними документами, що підтверджують обґрунтованість формування позивачем у податковому обліку витрат у зв'язку із здійснення ним господарських операцій з придбання зазначеної у документах шкіряної сировини та передачі ПАТ «Возко» придбаної шкури ВРХ для переробки на вет-блу, а також в подальшому виконання умов договору ПАТ «Возко» по переробці шкури на вет-блу. Цього представником відповідача у судовому засіданні спростовано не було, як і не спростовано фактів отримання ПАТ «Возко» від ТОВ «В-Центр» придбаної шкури ВРХ для переробки на вет-блу та виконання умов договору щодо переробки шкури ВРХ на вет-блу відповідно до наданих позивачем та досліджених в судовому засіданні первинних документів на обґрунтування виконання господарських операцій. Певні зауваження з боку відповідача до окремих первинних документів, наданих позивачем, судом в якості обґрунтування безпідставності формування позивачем витрат по господарським відносинам з ПАТ «Возко» не приймаються, оскільки у своєї сукупності ці документи підтверджують фактичність придбання шкури ВРХ та передачі ПАТ «Возко» для переробки шкури ВРХ на вет-блу та в подальшому переробки ПАТ «Возко» шкури ВРХ на вет-блу. Суд вважає посилання відповідача про необхідність зазначення в звітах з виробництва кількості готової продукції, залишків та відходів необґрунтованими з огляду на те, що форма звіту не є затвердженою та жоден нормативно-правовий акт не містить вимог щодо його оформлення. Що стосується ветеринарних свідоцтв, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ветеринарну медицину» ветеринарне свідоцтво - разовий документ, виданий державним інспектором ветеринарної медицини, що підтверджує ветеринарно-санітарний стан партії тварин, продуктів тваринного походження, репродуктивного матеріалу, біологічних продуктів, кормів тваринного та рослинного походження, включаючи обов'язкове зазначення результатів лабораторних досліджень та ветеринарно-санітарного статусу території (потужності) походження, а для тварин - засвідчення проведення вакцинації та діагностичних досліджень. Відповідно до п. 3.2. Порядку видачі ветеринарних документів, затвердженого Наказом державного комітету ветеринарної медицини України від 13.04.2009 року № 85 (чинного на момент здійснення господарських операцій), при відправленні товарів чи при переміщенні тварин автомобільним транспортом ветеринарний документ передається водію (експедитору) як додаток до товарно-транспортних документів з подальшою передачею його одержувачу в пункті призначення. Так, як було зазначено представником позивача, при придбанні шкірсировини ТОВ «В-Центр» були отримані ветеринарні свідоцтва від ТОВ «ВШЗ» та ФОП ОСОБА_3, видані Державним комітетом ветеринарної медицини. Також, ТОВ «В-Центр» були отримані ветеринарні свідоцтва на шкірсировину, яка направлялась на переробку до ПАТ «Возко», однак ці ветеринарні свідоцтва на виконання вимог законодавства та положень Договору переробки були передані ПАТ «Возко». Факт отримання ветеринарних свідоцтв підтверджується довідкою № 75 від 18.11.2014 року, виданою Вознесенською районною державною лікарнею ветеринарної медицини, а також платіжними дорученнями на підтвердження оплати ТОВ «В-Центр» послуг з видачі ветеринарних свідоцтв. Суд відхиляє доводи податкового органу про неправомірність формування позивачем даних податкового обліку з підстав відсутності у нього ветеринарних свідоцтв, оскільки порушення законодавчих вимог, дотримання яких не контролюється органами державної податкової служби, не може бути підставою для визначення платнику суми податкового зобов'язання. При цьому, слід зазначити, що помилки в оформленні деяких первинних документів не можуть бути підставою для позбавлення права платників податків на формування податкових вигод та зобов'язань за результатами виконання господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Як вбачається з матеріалів справи, господарські операції з ПАТ «Возко» спричинили реальні зміни майнового стану платника податків - ТОВ «В-Центр», що підтверджено зокрема первинними документами, фінансовою та податковою звітністю. Перероблена шкірсировина була використана ТОВ «В-Центр» для здійснення експортних операцій з торгівлі шкірсировиною, що підтверджується наданими договорами, ВМД, видатковими накладними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесені витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у деклараціях по податку на прибуток за спірний період, у зв'язку із виконанням господарського договору, укладеного між позивачем та його контрагентом. Таким чином, враховуючи те, що позивачем цілком правомірно віднесено спірні суми за вищевказаними договорами, укладеним із його контрагентами, до складу валових витрат, а також порушень законодавства, що регулює вказані питання судом не встановлено, суд приходить до висновку, що відповідачем в акті перевірки безпідставно зазначено про завищення позивачем валових витрат у спірних сумах. Крім того, проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року в сумі 358 283 грн. встановлено завищення ТОВ «В-Центр» показників у рядку 06.4 Декларацій «Фінансові витрати відповідно до підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 розділу 3 Податкового кодексу України, в тому числі: проценти, що включаються до витрат з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 141.2 статті 141 розділу 3 Податкового кодексу України» показників за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року у загальній сумі 54000 грн. та у рядку 06.3 Декларацій «Фінансові витрати відповідно до підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 розділу 3 Податкового кодексу України, в тому числі: проценти, що включаються до витрат з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 141.2 статті 141 розділу 3 Податкового кодексу України» показників за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року у загальній сумі 304 283 грн. Так, в перевіряємому періоді ТОВ «В-Центр» були залучені валютні кошти відповідно договору позики укладеного з нерезидентом, а саме: договір позики №1 від 01.09.2010 року з компанією «Vaynor Interinvest Ltd», яка згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року «Про перелік офшорних зон» знаходиться в офшорній зоні.

Отримані позичкові грошові кошти від нерезидента перераховано за придбані шкури ВРХ ФОП ОСОБА_3 на суму 180 441,80 грн., ТОВ «ВШЗ» на суму 1 200 000,00 грн. та за переробку шкір ВРХ на вет-блу ЗАТ «ВОЗКО» на суму 530 000,00 грн.

Проведеним аналізом наданих ТОВ «В-Центр» до перевірки документів, встановлено, що від поведеної операції з придбання шкір ВРХ, переробки на вет-блу, подальшої реалізації на експорт ТОВ «В-Центр» не отримало економічної вигоди та завищило суму інших витрат на суму відсотків від користування позичковими коштами.

Отже, згідно акту перевірки, посадові особи ДПІ дійшли висновку, що отримання ТОВ «В-Центр» грошових коштів від нерезидента, що має офшорний статус, не є позикою в розумінні Податкового кодексу України, то витрати ТОВ «В-Центр» на сплату відсотків в сумі 358 283 грн. (2-4 кв. 2011 року - 54000 грн., 2013 рік - 304 283 грн.) не можуть вважатися фінансовими витратами підприємства.

Суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, зазначає наступне.

Податковим кодексом України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї стані, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 ПК України (п. 138.1 ст. 138 Кодексу).

Відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПК України до складу інших витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Особливості визначення складу витрат платника податку в разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями визначені п. 141.1 ст. 141 Кодексу. До складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно по положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Згідно пп. 14.1.206 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Кодексу господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь- яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідач не заперечує, що витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговим зобов'язанням за договором № 1 від 01.09.2010 року з компанією «Vaynor Interinvest Ltd» (Сент -Кітс і Невіс) здійсненні у зв'язку з провадженням господарської діяльності ТОВ «В-Центр».

Так, ТОВ «В-Центр» придбало шкури ВРХ відповідно до договору купівлі-продажу від 04.06.2012 року № 4/06/12 з ФОП ОСОБА_3 та договору купівлі-продажу з ТОВ «ВШЗ» на загальну суму 2398542,32 грн.

За придбані шкури ВРХ ТОВ «В-Центр» розрахувалось частково власними коштами, а частково грошовими коштами, отриманими за договором позики від 01.09.2010 року з компанією «Vaynor Interinvest Ltd» (Сент -Кітс і Невіс), що підтверджується платіжними дорученнями № 13 від 05.06.2012, № 22 від 07.06.2012, № Зівід 03.07.2012. Також, грошові кошти, отримані від компанії «Vaynor Interinvest Ltd» (Сент -Кітс і Невіс) перераховувались на оплату послуг з переробки шкірсировини ПАТ «Возко», що підтверджується, зокрема, платіжними дорученнями № 32 від 21.06.2012, № 56 від 05.07.2012 року, що містяться в матеріалах справи.

Придбані шкури ТОВ «В-Центр» передало ПАТ «Возко» для здійснення переробки на напівфабрикат вет-блу. Отримані з переробки напівфабрикати вет-блу були реалізовані нерезидентам та ПАТ «Возко», що підтверджується наданими контрактами, рахунками-фактурами, вантажно-митними деклараціями, видатковими накладними, інвойсами, що також містяться в матеріалах справи.

02В свою чергу, суд звертає увагу сторін на те, що якщо ж нерезидент, що надав позику підприємству, має офшорний статус, то набуває чинності обмеження, передбачене п. 161.2 ст. 161 Кодексу, яким встановлено, що у разі укладення договорів, які передбачають здійснення оплати товарів (робіт, послуг) на користь нерезидентів, що мають офшорний статус, чи при здійсненні розрахунків через таких нерезидентів або через їх банківські рахунки, незалежно від того, чи здійснюється така оплата (в грошовій або іншій формі) безпосередньо або через інших резидентів або нерезидентів, витрати платників податку на оплату вартості таких товарів (робіт, послуг) включаються до складу їх витрат у сумі, що становить 85 відсотків вартості цих товарів (робіт, послуг).

Правило, визначене цим пунктом, починає застосовуватися з календарного кварталу, що настає за кварталом, на який припадає офіційне опублікування переліку офшорних зон, встановленого Кабінетом Міністрів України.

У разі необхідності внесення змін до цього переліку такі зміни вносяться не пізніше ніж за три місяці до нового звітного (податкового) року та вводяться в дію з початку нового звітного (податкового) року.

Так, досліджуваним договором позики визначено, що позичальник сплачує на рахунок позикодавця нараховані відсотки за користування позикою.

При цьому, згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 143-р "Про перелік офшорних зон" встановлено, що відповідно до пункту 161.2 статті 161 Податкового кодексу України оприлюднити перелік офшорних зон згідно з додатком. Відповідно до даного Додатку острів Невіс, на якому розміщений позичальник, є офшорною зоною.

Відповідно до пп. 14.1.267 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу, позика - це грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Отже, з аналізу зазначеного вбачається, що витрати платника податків на оплату послуг, наданих нерезидентом, який має офшорний статус, включаються до складу витрат у розмірі 85 %.

Оскільки проценти, нараховані на користь нерезидента за договором позики, розглядаються як компенсація вартості фінансових послуг, то вони підпадають під указане обмеження.

Крім того, ст. 139 Податкового кодексу України, яка визначає витрати, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку, не зазначено витрати на оплату послуг (проценти, нараховані на користь нерезидента за договором позики), наданих нерезидентом, який має офшорний статус.

Вищезазначена позиція суду узгоджується з позицією податкової служби, викладеної в листі Державної податкової адміністрації України від 06.05.2011 року №12818/7/15-03-17.

Таким чином, суд частково погоджується з висновком відповідача, що ТОВ "В-Центр" не мало право відображати нараховані та сплачені відсотки за договором позики № 1 від 01.09.2010 року у складі фінансових витрат у повному обсязі, оскільки, як встановлено судом, витрати ТОВ "В-Центр" на оплату послуг (проценти, нараховані на користь нерезидента за договором позики), наданих нерезидентом, який має офшорний статус, повинно було включити до складу витрат у розмірі 85 %.

Проте, не дивлячись на встановлений факт порушення позивачем податкового законодавства стосовно формування валових витрат в частині відображення нарахованих та сплачених відсотків за договором позики № 1 від 01.09.2010 року , суд зазначає, що не може визнати недійсним рішення податкового органу в якійсь сумі, оскільки воно сформовано таким чином, що недійсну частину не можна виокремити, а тому, податкове повідомлення-рішення, яким нараховане податкове зобов'язання за платежем податок на прибуток є недійсним в цілому.

Крім того, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням досліджених господарських операцій з контрагентом ПАТ «Возко», фінансових відносин з компанією «Vaynor Interinvest Ltd» (Сент -Кітс і Невіс) суд прийшов до висновку, що за належних доказів Вознесенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Миколаївській області не мала підстав для винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 13.10.2014 року №.01.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 13.10.2014 року, суд зазначає наступне.

Як вбачачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення № від 13.10.2014 року було прийнято на підставі висновку акту перевірки, що ТОВ «В-Центр» порушило п. 1 ст. 3 Закону України № 265-ВР від 06.07.1996 р. «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» через непроведення розрахункових операцій за послуги суборенди через реєстратори розрахункових операцій.

Суд з такими висновками Акту перевірки не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до довідки управління статистики з Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій, одним з видів економічної діяльності ТОВ «В-Центр» є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (62.20).

Судом встановлено, що позивачем здійснювалися операції з надання в суборенду приміщень з оформленням цих операцій прибутковими ордерами та відображенням у касовій книзі підприємства.

Так, згідно преамбули Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» цей Закон визначає визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Відповідно до абзацу 3 статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за

повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Відповідно до статей 759 та 760 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Водночас, відповідно до статті 901 названого вище Кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, предметом договору про надання послуг та договору найму є різні об'єкти цивільних прав. Так, предметом договору найму є неспоживна річ (стаття 760 Кодексу), а предметом договору про надання послуг є послуга, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності (стаття 901 Кодексу).

Листом Міністерства юстиції України від 23 лютого 2004 року № 8-11-19 «Щодо можливості віднесення договору найму (оренди) до договору про надання послуг і щодо укладання підприємницькими товариствами договорів дарування і пожертви» було надане роз'яснення, що договір найму (оренди), який укладений відповідно до глави 58 Цивільного кодексу України, не може бути віднесений до договору про надання послуг.

В свою чергу, відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі(із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

При цьому п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються, у т. ч. при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі

проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядк.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою, визначені Положенням «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженим Постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» пов'язує обов'язок суб'єкта господарювання застосовувати реєстратори розрахункових операцій саме зі здійсненням операцій з продажу товарів та/або надання послуг у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Оскільки передача майна у тимчасове платне користування за договором найму не є за своєю юридичною сутністю ані продажем товару (так як не передбачає переходу права власності на відповідне майно), ані наданням послуги (адже правова конструкція договору оренди не передбачає надання послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності), отримані позивачем від орендаря кошти відносяться до надходжень, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції, тобто є позареалізаційними надходженнями, які були оприбутковані відповідно до вимог Положення № 637.

З огляду на викладене, діяльність зі здавання в суборенду приміщень не може ототожнюватись з діяльністю у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Судом встановлено, що позивачем здійснювалися операції з надання в суборенду приміщень з оформленням цих операцій прибутковими ордерами та відображенням у касовій книзі підприємства, які не є операціями у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Отже, враховуючи те, що позивачем порушень законодавства, що регулює вказані питання судом не встановлено, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення рішення підлягають скасуванню, як такі, що прийняті неправомірно.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах

щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

На переконання суду, своїми рішеннями відповідач встановив для позивача додаткові обмеження, що не відповідає повноваженням відповідача, передбаченим податковим законодавством, суперечить вимогам статті 19 Конституції України, яка зобов`язує органи державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи його окремих положень.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 13.10.2014 року №, № є протиправними та підлягають скасуванню, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2,7,8,9,14,70,71,72,79,86,94,103,128,158-163,167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "В-ЦЕНТР" до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 13.10.2014 року №, №- задовольнити. Скасувати податкові повідомлення-рішення Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 13.10.2014 року №, №. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "В-ЦЕНТР" судовий збір в сумі 439,15 (чотириста тридцять дев'ять гривень п'ятнадцять копійок) сплачений товариством з обмеженою відповідальністю "В-ЦЕНТР" за платіжним дорученням від 24.10.2014 року №32. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. Повний текст ухвали складений та підписаний суддею 13.03.2015 року.

Суддя Г.В. Лебедєва