Справа № 826/5956/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 травня 2015 року письмове провадження № 826/5956/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа Прокуратури міста Києва Слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури м. Києва ОСОБА_2
про визнання протиправним та скасування рішення дій, зобов'язання вчинити дії

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Прокуратури міста Києва, в якому просить:

- скасувати рішення Прокуратури міста Києва про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_2 з посади слідчого в ОВС СВ прокуратури м.Києва, на підставі положень Закону України «Про очищення влади» (надалі - Закон №1682-VII), яке оформлене у відповіді №11-13-2015р від 31.03.2015;

- зобов'язати Прокуратуру міста Києва звільнити ОСОБА_2 з посади слідчого в ОВС СВ прокуратури міста Києва.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, відповідачем у порушення норм діючого законодавства України, було надано відповідь, в якій зазначено про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_2 з посади та протиправно відмовленому позивачу у задоволенні запиту на інформацію.

Відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи за їх відсутності, згідно п.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Третя особа в судове засідання не прибула. Належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила, клопотання щодо розгляду справи за її відсутності не надала.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання сторін та неявку третьої особи, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивачем на ім'я в.о. прокурора м. Києва державного радника юстиції 3 класу Валендюка Олега Сергійовича, було скеровано лист, в якому зазначено про наявність підстав, передбачених Законом №1682-VII для звільнення ОСОБА_2 з посади слідчого прокуратури м. Києва.

За результатами розгляду листа ОСОБА_1В, прокуратурою міста Києва 31.03.2015 за № 11-13-2015 надано відповідь, в якій зазначено про відсутність, на даний час, підстав для звільнення ОСОБА_2 з посади слідчого в ОВС СВ прокуратури міста Києва.

Вважаючи протиправним рішення прокуратури, оформлене у відповіді № 11-13-2015 від 31.03.2015, щодо відсутності підстав для звільнення ОСОБА_2 з посади слідчого в ОВС СВ прокуратури міста Києва на підставі положень Закону №1682-VII, та вбачаючи наявність підстав для зобов'язання відповідача звільнити ОСОБА_2 з посади слідчого в ОВС прокуратури м. Києва, позивач посилається на наступне.

Так, за наявною у ОСОБА_1 інформацією, ОСОБА_2 обіймав посаду заступника прокурора Солом'янського району м. Києва в період, визначений пунктом 4 частини 2 статті 3 Закону №1682-VII

Отже, на переконання позивача, ОСОБА_2 у період, визначений ч. 2 ст. 3 Закону №1682-VII, займав посаду заступника прокурора Солом'янського району м. Києва, тобто обіймав посаду заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури.

За таких обставин, позивач відзначає, що ОСОБА_2 займає посаду слідчого ОВС СВ прокуратури м. Києва з порушенням діючого законодавства, адже ОСОБА_2, під час правління Януковича В.Ф., обіймав посаду, яка підпадає під дію Закону №1682-VII.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до змісту п. 6 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України особа звертається до адміністративного суду за захистом права, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах. Відсутність порушеного права, що підлягає судовому захисту, є самостійною підставою для відмови в задоволені позову.

Захисту в судовому порядку підлягає порушене право або законний інтерес. При цьому, обґрунтування наявності такого права або інтересу, що підлягає судовому захисту, покладається на позивача.

В даному випадку своє порушене право позивач обґрунтовує тим, що зайняття ОСОБА_2 посад слідчого ОВС СВ прокуратури м. Києва, є «кричущим» порушенням Закону, адже ОСОБА_2, під час правління Януковича, обіймав посаду, яка підпадає під дію Закон №1682-VII. З порушенням власних прав, забезпечених законом, ці факти позивач не пов'язує, наявність власного інтересу належними та допустимими доказами не доводить.

Вважаючи дані доводи достатніми та належними підставами для звільнення ОСОБА_2, позивачем не прийнято до уваги наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону №1682-VII організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Згідно з п. 3 розпорядження прокурора міста Києва від 18.02.2015 № 21 «Про проведення перевірки достовірностей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону №1682-VII, проведення перевірки стосовно посадових та службових осіб апарату прокуратури міста необхідно розпочати з 14.04.2015.

Розпорядження прокурора міста Києва від 23.03.2015 № 35 внесено зміни до п. 3 розпорядження прокурора міста Києва від 18.02.2015 № 21 та змінено словосполучення «з 14.04.2015» на «з 19.10.2015».

Таким чином, перевірка, відповідно до вимог Закону №1682-VII стосовно посадових та службових осіб апарату прокуратури міста Києва, до категорії яких відноситься слідчий в ОВС СВ прокуратури міста Києва ОСОБА_2, буде проводитись з 19.10.2015.

Разом з цим, в ч.ч. 11-12, 14 ст. 5 Закону №1682-VII законодавцем визначено, що орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки.

Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

У разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону №1682-VII, не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку.

Керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Послідовний аналіз зазначених вище норм Закону №1682-VII, дає змогу дійти висновку про те, що законодавцем визначено наступний порядок звільнення особи, яка підпадає під обмеження, визначені цим законом, зокрема:

1) проведення перевірки (посадової) службової особи;

2) надсилання висновку органом, який проводив перевірку, про результати перевірки, підписаного керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті;

3) у разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, надсилання органом, який проводив перевірку, копії висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України;

4) звільнення особи з займаної посади керівником органу, передбаченого частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті.

Тобто, відповідно до Закону №1682-VII, передумовою звільнення особи є проведення перевірки та складення відповідного висновку, яким встановлено невідповідність відомостей про особу.

В даному випадку перевірка проведена не була, внаслідок чого відповідач в листі-відповіді № 11-13-2015 від 31.03.2015, цілком правомірно зазначив про те, що станом на дату складання цієї відповіді - 31.03.2015 у прокуратури міста Києва відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2

За таких обставин позовна вимога про скасування рішення прокуратури міста Києва щодо відсутності підстав для звільнення ОСОБА_2 з посади слідчого в ОВС СВ прокуратури міста Києва, на підставі положень Закону №1682-VII, яке оформлене у відповіді № 11-13-2015 від 31.03.2015, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача звільнити ОСОБА_2 з займаної посади, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо звільнення ОСОБА_2 є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень -ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, вищевказана позовна вимога розцінюється Окружним адміністративним судом м. Києва саме як втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

До того ж, позивач, в даному випадку, не є суб'єктом трудових взаємовідносин, що склались між ОСОБА_2 і прокуратурою міста Києва, внаслідок чого, саме по собі перебування ОСОБА_2 на посаді СОВ СВ прокуратури міста Києва не порушує охоронюваних законом прав позивача, що виключає необхідність судового реагування в межах спірних правовідносин, внаслідок чого в цій частині позовних вимог також слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій