Справа № 2а-66/12,36/12,149/12
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Справа № 9104/160189/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Верховинської селищної ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2, про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради №44 від 29.10.2008 року, яким надано дозвіл на оформлення права власності на нежитлове приміщення підвалу в цілому в АДРЕСА_2 за ОСОБА_3.

Постановою від 11 вересня 2012 року Верховинський районний суд Івано-Франківської області позов задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, третя особа - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає,що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що позивач фактично оспорює право власності третьої особи у справі - ОСОБА_3 на підвал, тобто, на об'єкт нерухомості. Розгляд спорів з приводу правомірності чи неправомірності набуття права власності на об'єкти нерухомості, на думку апелянта, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних на те причин, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники судового розгляду справи в судове засідання не з'явились, що у відповідності до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.03.1991 року, зареєстрованого в реєстрі за №189, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 60,4 кв.м, що складає 4/25 частини цього будинку (а.с 6).

В цьому будинку знаходиться підвал, що стверджується технічним паспортом на нежитлове приміщення від 07.10.2008 року(а.с.13-16).

Мешканці будинку ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали згоду на оформлення за ОСОБА_3 права власності на належні їм частки цього підвального приміщення. На підставі цих заяв та заяви ОСОБА_3 виконком Верховинської селищної ради 29.10.2008 року прийняв рішення за №44, яким вирішив оформити право власності на нежитлове приміщення підвалу в цілому в АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 та присвоїти адресу: АДРЕСА_2 (а.с.9-12,29).

На підставі цього рішення ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення підвалу по АДРЕСА_2.

Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 18.05.2009 року приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № 367, право власності на вказане нерухоме майно набула ОСОБА_8. Зі змісту договору вбачається, що нежитлове приміщення (підвал) належало ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Верховинської селищної ради 17.02.2009 року, згідно рішення виконавчого комітету за №44 від 29.10.2008 року, та зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації за № 140, реєстраційний номер 26455713 (а.с. 23).

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскарженої постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоуправління, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

За змістом ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно з ст. 19 Закону № 1952-IV підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду. На підставі оскарженого рішення виконавчого комітету Верховинської селищної ради за №44 від 29.10.2008 року виконавчий комітет 17.02.2009 року видав ОСОБА_3 Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що стало підставою для реєстрації Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, оскаржене рішення реалізоване, а тому вичерпало свою дію.

Оскільки після оформлення ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на будівлю (частину будівлі) та державної реєстрації нерухомого майна виник спір про право цивільне, апеляційний вважає, що захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статті 16 Цивільного кодексу України.

В постанові від 01 жовтня 2013 року у справі № 21-228а13 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила: що, якщо після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності виник спір про право цивільне, а відтак, і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статті 16 Цивільного кодексу України.

В силу ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів дійшла висновку, що даний спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ч.1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки в частині застосування норм процесуального права та розглянув справу за правилами КАС України, колегія суддів визнає правильним постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Наявну в матеріалах справи ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2012 року, якою визначено, що даний спір має розглядатись в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки її висновки суперечать правовим позиціям постанови колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 01 жовтня 2013 року.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст. 195, 197, п. 4 ч. 1 ст.198, ч.1 ст. 203, ст. ст. 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2012 року у справі № 2-а/0903/66/2012 - скасувати, провадження в справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 05 травня 2015 року.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Р.Й. Коваль