Справа № 826/7590/13-а
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/7590/13-а

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 травня 2015 року № 826/7590/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "І.Д.Е.А."

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю «І.Д.Е.А.» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 001833/1502 від 29.11.2012.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2013 позов задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2013 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2013 без змін.

10.03.2015, в порядку встановленому статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України та Положенням про автоматизовану систему суду, затвердженого рішенням ради суддів України № 30 від 26.11.2010 справу було розподілено між суддями. За результатом автоматичного розподілу судових справ для розгляду справи № 826/7590/13-а було визначено суддю Огурцова О.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2015 справу №826/7590/13-а прийнято до провадження судді Огурцова О.П.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтується на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, оскільки нарахований товариством податковий кредит з податку на додану вартість не пов'язаний з придбанням або спорудженням основних фондів, а пов'язаний зі створенням об’єктів нерухомості для подальшого їх продажу, відтак, податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовує тим, що товариством з обмеженою відповідальністю «І.Д.Е.А.», внаслідок методологічної помилки, завищено залишок від’ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду у рядку 24 декларації за вересень 2012 року, а тому спірне податкове повідомлення-рішення винесене в межах правового поля.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

Співробітниками Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби було проведено камеральну перевірку податкової звітності ТОВ «І.Д.Е.А.» з податку на додану вартість за вересень 2012 року.

За результатами перевірки складено акт від 12.11.2012 за № 1533/1502 (надалі по тексту Акт перевірки).

В акті перевірки зазначено наступні порушення: підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, пункту 102.5 статті 102, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 198.23 статті 198, статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «І.Д.Е.А.» завищено залишок від’ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядок 24 декларації) за вересень 2012 року в розмірі 874828,00 грн. (т. 1, арк. 8-10).

За результатом розгляду, заперечення ТОВ «І.Д.Е.А.» від 16.11.2012 № 125 залишені без задоволення, а висновки акта перевірки від 12.11.2012 за № 1533/1502 - без змін.

На підставі висновків акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення за формою “В4” № 001833/1502 від 29.11.2012, яким зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 874828,00 грн. (т. 1, арк. 14).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням № 001833/1502 від 29.11.2012 позивач оскаржив його в адміністративному порядку, відповідно до ст. 56 Податкового кодексу України.

Рішенням Державної податкової служби у м. Києві від 31.01.2013 № 1012/10/125-414 зобов’язано Державну податкову інспекцію у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби провести документальну позапланову перевірку ТОВ «І.Д.Е.А.» з питань, що стали предметом оскарження (т. 1, арк. 18).

Рішенням Державної податкової служби у м. Києві від 13.02.2013 № 1465/10/12-4-09 залишено без розгляду первинну скаргу ТОВ «І.Д.Е.А.» у зв’язку з порушенням 10-тиденного строку подання скарги, а лист від 31.01.2013 № 1012/10/125-414 – відкликано (т. 1, арк. 21).

Рішеннями Міністерства доходів і зборів України від 24.04.2013 №1534/6/99-99-10-01-15 скаргу ТОВ «І.Д.Е.А.» залишено без розгляду (т. 1, арк. 27).

Товариство з обмеженою відповідальністю «І.Д.Е.А.» не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № 001833/1502 від 29.11.2012, звернулося з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно із підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 17 Податкового кодексу України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно із пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Крім цього, відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно із пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпунктів 4.6.1 – 4.6.8 пункту 4.6 розділу 5 Наказу Міністерства фінансів України від 25.11.2011 № 1492 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», якщо в результаті розрахунку різниці між сумою податкових зобов'язань і податкового кредиту отримано позитивне значення, то заповнюється рядок 18 декларації.

Якщо в результаті розрахунку значення різниці між сумою податкових зобов'язань і податкового кредиту отримано від'ємне значення, то заповнюється рядок 19 декларації.

Якщо за результатами поточного звітного (податкового) періоду платником податку визначено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту (заповнено рядок 19 декларації), така сума враховується у зменшення суми податкового боргу за попередні звітні (податкові) періоди з податку на додану вартість, у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Кодексу (що значиться на особовому рахунку платника на перше число звітного (податкового) періоду (відображається у рядку 20.1 декларації)), а решта зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 20.2 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

Якщо в наступному звітному податковому періоді різниця між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту з урахуванням залишку такого від'ємного значення минулого звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, має від'ємне значення (рядок 22 декларації), подається (Д2) (додаток 2).

Платники, які відповідно до статті 200 розділу V Кодексу мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість та заповнили рядок 22 декларації, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та подають (Д3) (додаток 3).

Значення рядка 3 (Д3) (додаток 3) переноситься до рядка 23 декларації за поточний звітний (податковий) період. Залежно від обраного платником напряму повернення суми бюджетного відшкодування (на рахунок цього платника у банку або у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів) така сума вказується або в рядку 23.1, або у рядку 23.2, або частково розподіляється у рядках 23.1 та 23.2 декларації.

При цьому платники податку, які мають право на отримання бюджетного відшкодування та прийняли рішення про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок у банку (заповнено рядок 23.1 декларації), подають (Д4) (додаток 4).

Залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 24 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.2 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

Рядок 21.3 передбачений для відображення збільшення або зменшення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) за результатами камеральної чи документальної перевірки, проведеної органом державної податкової служби.

Сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду вказується в рядку 25 декларації.

Відповідно до додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість, за винятком платників, які відповідно до пункту 200.5 статті 200 розділу V Кодексу не мають права на отримання бюджетного відшкодування. Для таких платників значення графи 3 дорівнює значенню графи 5.

Як підтверджується матеріалами справи, ТОВ «І.Д.Е.А.» подало до ДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2012 року разом з додатком 2 «Довідка про залишок суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у зв'язному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (Д2) (т. 4, арк. 191-193, 194-195)».

В податковій декларації у рядку 22 «Залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 21 - рядок 18)» та у рядку 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 22 - рядок 23) (значення цього рядка переноситься до рядка 21.2 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» позивач задекларував суму в розмірі 2 568 185,00 грн.

Значення рядка 22 податкової декларації перенесено до рядка 3 додатку 2, значення рядка 24 податкової декларації перенесено до рядка 5 додатку 2.

В той же час, як вбачається з позиції відповідача, останній вважає, що ТОВ «І.Д.Е.А.» завищено залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (рядок 24 декларації звітного (податкового періоду) за вересень 2012 року на 874 828,00 грн., оскільки позивачем в порушення вимог Податкового кодексу України не заповнено графу 4 додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 200.5 статті 200 Податкового кодексу України не мають права на отримання бюджетного відшкодування особи, які:

- були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів);

- мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів).

З аналізу наведеної норми слідує, що право платника податку на отримання бюджетного відшкодування та обов'язок щодо заповнення графу 4 додатку 2 до податкової декларації відсутні у разі якщо такі особи:

- зареєстровані платниками податку на додану вартість менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування;

- мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування.

Поряд з цим, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство із даного переліку виключало платників, у яких податковий кредит сформовано внаслідок придбання або спорудження основних фондів.

Крім того, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15.01.2015 по даній справі, дійшов висновку, що положення пункту 200.5 статті 200 Податкового кодексу України щодо відсутності у платника права на отримання бюджетного відшкодування не застосовуються у разі нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів, тобто матеріальних активів, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій,очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року спорудження основних фондів.

Відповідно до частини п’ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Основні фонди, відповідно до Наказу Держстандарту України від 19 серпня 1997 року № 507 «Щодо затвердження Державного класифікатора України «Класифікація основних фондів», це - матеріальні цінності, експлуатаційний період і вартість яких відповідно перевищують один календарний рік та 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Основними засобами, відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000 року за №288/4509 , є матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг,здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій,очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Під час судового розгляду було встановлено, що предметом діяльності ТОВ «І.Д.Е.А.» є надання послуг у сферах, що не суперечать чинному законодавству України, здійснення посередницької, торговельної, будівельної, виробничої, інжинірингової, інвестиційної, фінансової, інноваційної, консультаційної, транспортної тат іншої діяльності (т. 4, арк. 145).

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ТОВ «І.Д.Е.А.» здійснює будівництво житлових і нежитлових будівель, купівлю та продаж власного нерухомого майна (т. 4, арк. 166).

Згідно із наказом від 19.03.2077 № 11/1 та зведеним генеральним планом, ТОВ «І.Д.Е.А.» створювало об’єкти нерухомості (житлова забудова з об’єктами інфраструктури та гольф-полем в с. Копачів, с. Березове та с. Перше Травня, Обухівського району, Київської області) в якості товарів з метою подальшої реалізації (продажу), а не з метою використання у власній господарській діяльності в якості основних фондів (т. 1, арк. 36, 161).

- за серпень 2011 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ);

- за вересень 2011 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ);

- за жовтень 2011 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ);

- за листопад 2011 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ);

- за грудень 2011 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ);

- за січень 2012 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ);

- за лютий 2012 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ);

- за березень 2012 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ);

- за квітень 2012 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ);

- за травень 2012 року (3400,00 грн. без ПДВ, крім того 680,00 грн. ПДВ);

- за червень 2012 року (3300,00 грн. без ПДВ, крім того 660,00 грн. ПДВ);

- за липень 2012 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ);

- за серпень 2012 року (3150,00 грн. без ПДВ, крім того 630,00 грн. ПДВ).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «І.Д.Е.А.» не мало права на бюджетне відшкодування податкового кредиту по операціях із створення об’єктів нерухомості для продажу, що, в свою чергу, позивачем і не заявлялось.

В той же час, судом було встановлено, що ТОВ «І.Д.Е.А.» в силу положень пункту 200.5 статті 200 Податкового кодексу України мало право не заповнювати графу 4 додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2012 року, оскільки позивач лише обліковував суму від’ємного значення податку на додану вартість.

Крім того, суд звертає увагу, що положення пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України не регулюють питання формування від'ємного значення ПДВ, а отже посилання відповідача на порушення вказаної норми, внаслідок чого позивачем завищена сума від'ємного значення ПДВ у вересні 2012 року, є безпідставними.

Крім цього, позивачем на спростування позиції податкового органу про безоплатне отримання ТОВ «І.Д.Е.А.» товарів/послуг, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України надав суду первинну документацію з доказами оплати (т. 1, арк. 41-156, т. 4, 5, 6, 7).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № 001833/1502 від 29.11.2012 винесене відповідачем з порушенням норм податкового законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Д.Е.А.» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби №001833/1502 від 29.11.2012.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов