Справа № 823/552/15
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року справа № 823/552/15

м. Черкаси

15 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді: Паламара П.Г.,

при секретарі: Овсієнку О.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - за договором, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Корсунь-Шевченківської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі - відповідач) про скасування вимоги про сплату єдиного внеску від 10.12.2014 № Ф-2056-23, визначеного в розмірі 126084 грн. 53 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з п. 56.18 ст. 56 ПКУ вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2056-23 від 10.12.2014 являється неузгодженою, оскільки в адміністративному суді розглядається справа про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акту перевірки від 27.06.2014 № 312/17-025/НОМЕР_1, а отже нарахування єдиного соціального внеску у випадку неузгодженості бази оподаткування податком на доходи є незаконним.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд скасувати податкову вимогу від 10.12.2014 № Ф-2056-23, як незаконну.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заперечення проти адміністративного позову, мотивовані тим, що вимога Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2056-23 від 10.12.2014 прийнята у відповідності до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а також є узгодженою, оскільки рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 по справі №823/3498/14 рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі, у задоволенні якого відмовлено повністю, за позовом ФОП ОСОБА_2 до Корсунь-Шевченківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень № від 04.08.2014 та № від 22.10.2014 залишене без змін. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Суд, заслухавши думку представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.09.2010.

Відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 за результатами якої складено акт від 27.06.2014 №312/17-025/НОМЕР_1.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення за порушення гл. 2 ст. 49 п. 49.18, пп. 49.18.5 Податкового кодексу України: № від 04.08.2014 та № від 22.10.2014.

Позивач, не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх у судовому порядку.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 у справі №823/3498/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 без змін.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (далі по тексту - Закон № 2464), що набрав чинності з 01.01.2011.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно статті 4 Закону № 2464 є, зокрема:

- роботодавці (п. 1 ч. 1 статті 4 Закону № 2464):

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) тощо;

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності (п. 4 ч. 1 статті 4 Закону № 2464);

- особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями (п. 5 ч. 1 статті 4 Закону № 2464).

Страхувальниками, в свою чергу, вважаються роботодавці та інші особи, які відповідно до Закону № 2464 зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Статусу платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування зазначені вище суб'єкти господарювання набувають з дня взяття їх на облік Пенсійним фондом, зокрема на підставі відповідної заяви або відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

З дня набрання чинності Законом № 2464 платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. При цьому перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється.

З огляду на викладені вище норми Закону № 2464 відповідач є страхувальником, в розумінні цього Закону, та зареєстрований як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування зобов'язаний, зокрема:

своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки;

подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування тощо.

Так, згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пп. 4 і 5 ч. 1 статті 4 Закону № 2464, для яких звітним періодом є календарний рік.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 статті 9 Закону № 2464).

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, визнається недоїмкою.

Орган доходів і зборів, в свою чергу, у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (ч. 4 статті 25 Закону № 2464).

Так, відповідно до п. 6.3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 р. зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 р. за № 1622/24154 (далі по тексту - Інструкція), органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті;

якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

При цьому у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим вищезазначеного пункту, вимога надсилається:

платникам, зазначеним у п.п. 1 та 2 п. 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у п.п. 3 та 4 п. 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Пунктом 6.4 Інструкції, в свою чергу, встановлено, що вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Суд зазначає, що п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 ПКУ, платник має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Як зазначає позивач, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Суд звертає увагу, що позивачем були оскаржені податкові повідомлення-рішення № від 04.08.2014 та № від 22.10.2014, які прийняті на підставі акту перевірки від 27.06.2014 №312/17-025/НОМЕР_1.

Проте, посилання позивача на оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, що унеможливлює направлення позивачу вимоги до закінчення процедури узгодження грошового зобов'язання, суд не приймає, оскільки відповідачу надані повноваження надсилати платникам вимогу про сплату недоїмки, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті.

Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 без змін. В зв'язку із набранням законної сили рішення суду, суми оподаткованого доходу позивача за 2011-2012 роки вважаються узгодженими, оскільки суд визнав правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,

За таких обставин суд дійшов висновку, що Корсунь-Шевченківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Черкаській області у спірних правовідносинах діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 86, 94, 97, 122, ст. ст. 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1753 (одна тисяча сімсот п'ятдесят три) грн. 92 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.Г. Паламар

Повний текст постанови виготовлений 08 травня 2015 року.