Справа № 814/3262/14     
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року Справа № 814/3262/14

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Лебедєвої Г.В.

при секретарі - Дворник Г.Г.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю), представника відповідача - Федорінського Є.А. (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.06.2014 року №, №, №, вимоги про сплату боргу від 12.06.2014 року №Ф-1140,-

ВСТАНОВИВ: До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_3) до державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (надалі - відповідач або ДПІ), в якому просить суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 червня 2014 р. № і № , рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12 червня 2014 р., а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 червня 2014 р. № 1140.

В обґрунтування позовних вимог вказано на наявність всіх первинних документів, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання. Окрім цього, позивач наполягає на неприпустимості використання відповідачем під час перевірки інформації, яка міститься в актах про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів.

Відповідач адміністративний позов не визнав, в запереченнях, які по суті повторюють зміст акту перевірки позивача, зазначив, що документи, складені за наслідками господарських операцій ФОП ОСОБА_3 із ТОВ "Гар-Технологія" не містять даних, які б дозволяли індивідуалізувати надані позивачу послуги, а крім того, вказаний контрагент не мав статусу платника податку на додану вартість (надалі - ПДВ), у зв'язку із чим позивач не мав права формувати податковий кредит по господарським операціям із цим підприємством. Також, відповідач заперечив фактичне виконання договорів, укладених між позивачем і ТОВ "Діомед Інвест", ТОВ "Соладей-Україна", ТОВ "Київський лакофарбовий завод" і ТОВ "АПС Люкс", пославшись на дані актів про неможливість проведення зустрічної звірки (т. 1 а. с. 120-121).

Оскільки відповідач, який у спірних правовідносинах виступає суб'єктом владних повноважень, заперечує проти адміністративного позову, відповідно до ст. 71 ч. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) на нього покладається обов'язок доказування правомірності свого рішення.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

У квітні-травні 2014 р. ДПІ провела документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3, результати якої оформлені актом від 29 травня 2014 р. № 406/17-01/ (надалі - акт перевірки) (т. 1 а. с. 15-44).

В акті перевірки вказано на такі порушення з боку позивача:

- ст. 128 ч. 6 Господарського кодексу України, ст. 177 п. 177.10. Податкового кодексу України (надалі - ПК України), а саме неналежне ведення обліку витрат у 2012-2013 р.р., зокрема до податкової декларації про майновий стан і доходи позивачем включені перекручені дані - завищені витрати на 383684,39 грн. та занижено суму чистого оподатковуваного доходу в тому ж розмірі;

- ст. 198 п. 198.6. ПК України, що призвело до заниження ПДВ на 57912,08 грн.;

- ст. 139 п. 139.1. пп. 139.1.1., ст. 177 п. 177.4. ПК України, що потягло донарахування податку на доходи фізичних осіб за 2012-2013 р.р. на 60858,69 грн.;

- ст. 7 ч. 2 п. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого донараховано єдиний внесок за 2012-2013 р.р. в розмірі 133138,48 грн.;

- ст. 49 п. 49.18. пп. 49.18.2., ст. 176 п. 176.2. ПК України, а саме позивач не подав до ДПІ податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, сум утриманого з них податку, форми № 1 ДФ про виплачені доходи фізичній особі-підприємцю.

На підставі акту перевірки 12 червня 2014 р. ДПІ прийняла:

- податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 60858,69 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 30429,35 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 60858,69 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 30429,35 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким донараховано 133138,48 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і застосовано штраф в розмірі 6656,93 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 1140, якою вимагається сплатити недоїмку з єдиного внеску і штраф в загальному розмірі 139795,41 грн., з яких 133138,48 грн. - недоїмка, 6656,93 грн. - штраф (т. 1 а. с. 11-14).

Як слідує з акту перевірки і заперечень відповідача, нарахування позивачу всіх податків ДПІ пов'язує із двома обставинами: 1) відсутністю у первинних документах, виданих позивачу ТОВ "Гар-Технологія", інформації щодо виду і обсягу робіт за договором, що, в свою чергу, позбавляє можливості визначити пов'язаність послуг від ТОВ "Гар-Технологія" із діяльністю позивача і 2) укладенням позивачем фіктивних правочинів із ТОВ "Діомед Інвест", ТОВ "Соладей-Україна", ТОВ "Київський лакофарбовий завод" і ТОВ "АПС Люкс".

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами адміністративної справи, 2 січня 2013 р. позивач уклав із ТОВ "Гар-Технологія" договір про надання інформаційно-консультаційних послуг (т. 1 а. с. 89-90), за умовами якого контрагент зобов'язувався проводити консультаційно-довідкове обслуговування позивача з питань фінансових інвестицій, включаючи маркетинговий аналіз ринку автоперевезень в Україні.

На сторінках 10-11 акту перевірки (т. 1 а. с. 19-20) податковим інспектором зазначено, що ані вищезазначений договір, ані акти здачі-прийняття виконаних робіт, не містять інформації про вид і обсяг конкретних робіт, виконаних ТОВ "Гар-Технологія" за договором, що не дозволяє ДПІ встановити їх пов'язаність із господарською діяльністю позивача. На підставі цих обставин, відповідач робить висновок про порушення ФОП ОСОБА_3 норм ст. 139 п. 139.1. пп. 139.1.1. ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Суд звертає увагу на те, що норма ПК України, на яку посилається відповідач, не може бути застосована до спірних правовідносин, так як згідно неї не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків.

Що стосується доводів відповідача про неможливість встановити зв'язок між послугами, наданими ТОВ "Гар-Технологія", і господарською діяльністю ФОП ОСОБА_3, слід зазначити, що в акті перевірки відображено, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 є діяльність вантажного автомобільного транспорту (т. 1 а. с. 16), а тому суд не знаходить протирічь між такою господарською діяльністю та послугами з маркетингового аналізу ринку автоперевезень в Україні.

Досліджені судом договір, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), квитанції, на підтвердження оплати наданих послуг, відповідають вимогам до первинних документів, передбаченим ст. 9 ч. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Окремо суд має зауважити, що названий Закон не містить застережень про наявність в первинних документах інформації щодо конкретних дій, які вчиняються для виконання договірних зобов'язань, на чому наполягає ДПІ. Так, Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає наявність у первинному документі такого реквізиту, як "зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції", що не слід ототожнювати із необхідністю перелічувати всі роботи (дії), вчинені виконавцем.

Крім того, на підтвердження використання наданих ТОВ "Гар-Технологія" послуг з маркетингового аналізу ринку автоперевезень в Україні у господарській діяльності позивача було надано до суду договори, які були укладені позивачем з суб'єктами господарювання з урахуванням інформації, наданої ТОВ "Гар-Технологія".

Не можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача про відсутність у ТОВ "Гар-Технологія" статусу платника ПДВ, у зв'язку із чим, на думку ДПІ, має місце порушення ФОП ОСОБА_3 порядку формування податкового кредиту.

Позивач заперечив факт включення ним до складу податкового кредиту ПДВ, сплаченого в ціні послуг, наданих ТОВ "Гар-Технологія". Ця обставина підтверджується і актом перевірки, в якому у п. 2.6. (т. 1 а. с. 31 зворот) відсутні відомості щодо порушення порядку формування податкового кредиту по господарським операціям із ТОВ "Гар-Технологія" - такі порушення пов'язуються ДПІ виключно із фіктивними правочинами між ФОП ОСОБА_3 і ТОВ "Діомед Інвест", ТОВ "Соладей-Україна", ТОВ "Київський лакофарбовий завод" і ТОВ "АПС Люкс".

Враховуючи, що актом перевірки не зафіксовано формування ФОП ОСОБА_3 податкового кредиту за рухунок ПДВ, сплаченого ТОВ "Гар-Технологія", і відповідач не надав доказів цього, суд знаходить недоведеними заперечення відповідача в цій частині.

Позивач уклав низку аналогічних за змістом договорів із ТОВ "Діомед Інвест", ТОВ "Соладей-Україна", ТОВ "Київський лакофарбовий завод" і ТОВ "АПС Люкс" (т. 1 а. с. 55-56, 60, 61, 69, 79), згідно яких контрагенти виконували ремонт і технічне обслуговування автомобілів позивача.

Відповідач заперечує виконання цих договорів з боку контрагентів, при цьому посилаючись виключно на інформацію, яка міститься в актах про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Діомед Інвест", ТОВ "Соладей-Україна", ТОВ "Київський лакофарбовий завод" та акті перевірки ТОВ "АПС Люкс".

Відповідно до п. 4.4. Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України 22 квітня 2011 р. № 236 (надалі - Методичні рекомендації), у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (додаток 3). В свою чергу, додаток 3 до Методичних рекомендацій містить зразок форми акту про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, згідно якого такий акт повинен містити тільки загальну інформацію про платника податків та фіксувати факт неможливості проведення звірки із зазначенням причин цього. Методичні рекомендації не передбачають наведення в акті про неможливість проведення зустрічної звірки інформації про порушення суб'єктом господарювання податкового чи іншого законодавства та/або аналізу його правочинів із контрагентами.

З огляду на викладене, суд не може розглядати акти про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Діомед Інвест", ТОВ "Соладей-Україна", ТОВ "Київський лакофарбовий завод" в якості доказів невиконання цими підприємствами договірних зобов'язань перед позивачем.

Не є таким доказом і акт перевірки ТОВ "АПС Люкс", так як в ньому містяться лише загальні посилання на відсутність постачання товарів на адресу ТОВ "АПС Люкс" від його постачальників.

Слід зазначити, що оскільки предметом договору позивача із ТОВ "АПС Люкс" є виконання робіт (ремонт і обслуговування автомобілів), заперечення ДПІ про наявність у ланцюгу постачальників ТОВ "АПС Люкс" підприємств із ознаками фіктивності, правового значення в даному спорі не мають, адже переміщення товару за ланцюгом постачальники - ТОВ "АПС Люкс" - позивач не відбувалось, а тому виконання чи невиконання недобросовісними суб'єктами господарювання своїх зобов'язань перед ТОВ "АПС Люкс" не має впливу на оцінку господарських правовідносин позивача із цією юридичною особою.

Оскільки позивач має договірні відносини із ТОВ "Діомед Інвест", ТОВ "Соладей-Україна", ТОВ "Київський лакофарбовий завод" і ТОВ "АПС Люкс", порушення контрагентами останніх податкового законодавства може мати наслідком визначення податкових зобов'язань виключно учасникам цих правовідносин, адже протилежний висновок фактично означатиме, що позивач повинен нести відповідальність за дії платників податків, з якими він не має правовідносин і визначати свої податкові зобов'язання з огляду на висновки податкового органу щодо інших підприємств, які не є стороною договору, що суперечить принципу індивідуальної відповідальності, який закріплений ст. 61 ч. 2 Конституції України.

Відповідно до п. 4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 22 грудня 2010 р. № 984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 р. за № 34/18772, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Всупереч цій нормі, акт перевірки позивача не містить аналізу його господарської діяльності, а фактично копіює зміст актів про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Діомед Інвест", ТОВ "Соладей-Україна", ТОВ "Київський лакофарбовий завод" та акту перевірки ТОВ "АПС Люкс", а тому суд вважає, що ДПІ фактично підмінила перевірку позивача інформацією з цих актів, що розцінюється судом як порушення п. 4 вищенаведеного Порядку.

Суд констатує, що відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували його висновок про відсутність надання позивачу послуг з боку контрагентів - такий висновок побудований виключно на припущенні про сумнівність господарських операцій між контрагентами позивача та подальшими постачальниками у ланцюгу, але нарахування податків і застосування штрафів не може ґрунтуватись на припущенні податкового органу - під час виїзної перевірки ДПІ мала можливість і повинна була в першу чергу перервіряти фактичне отриманя позивачем послуг, а не використовувати виключно дані з актів про неможливість проведення зустрічної звірки.

З огляду на наведене, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 94 ч. 1 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163, КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.06.2014 року №, №, №, вимоги про сплату боргу від 12.06.2014 року №Ф-1140- задовольнити. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 12.06.2014 року №, №, №. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 12.06.2014 року №Ф-1140. Повернути судовий збір в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) сплачений ОСОБА_3 за квитанцією від 24.10.2014 року №1936/з1. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 13.02.2015 року.

Суддя Г.В. Лебедєва