Справа № 872/8103/14
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2015 рокусправа № 804/904/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року у справі № 804/904/13-а за позовом Приватного підприємства фірми «Торгсервісбуд» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство фірма "Торгсервісбуд" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 04.01.2013р. №, яким збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 102' 801грн.00коп. та до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 25' 700грн.00коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про свою незгоду з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, щодо порушення ним п.198.1-198.3 статті 198 Податкового кодексу України, чим завищено розмір податкового кредиту за серпень 2012 року на суму 102800,65 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Західно-Донбаська об'єднана державна податкова інспекція Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги факт безтоварності господарських операцій позивача з ТОВ «Транс Сервіс Груп Плюс», так як ПП фірма «Торгсерівсбуд» не надано доказів транспортування придбаного у контрагента піску. З огляду на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних на підтвердження реального здійснення укладеного договору, а також подорожніх листів щодо доставки катків, автогрейдера, екскаватора та іншої техніки, податковий орган вказує на фіктивність укладеного правочину з метою штучного створення податкового кредиту з ПДВ.

Сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, у судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, Приватне підприємство фірма "Торгсервісбуд", зареєстроване виконавчим комітетом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області 17.05.1996р. та перебуває на обліку у податковому органі. Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП фірми "Торгсервісбуд" з питань дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ "Транс Сервіс Груп Плюс" в серпні 2012 року. Під час перевірки встановлені правопорушення п.п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, чим завищено розмір податкового кредиту за серпень 2012р. на суму 102800грн. 65коп. За результатами перевірки складено акт №202/22/5-23934998 від 13.12.2012р. На підставі акту перевірки відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2013р., яким збільшене податкове зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 128501 грн. 00коп., з якої за основним платежем - на суму 102801грн. 00коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями - на суму 25700грн. 00коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, яке прийнято на підставі Акту перевірки, що містить висновки щодо порушень позивачем податкового законодавства, які спростовані наданими позивачем доказами.

Колегія суддів вважає, що перевірка висновків податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства має відбуватись шляхом встановлення обставин реальності здійснення господарських операцій через дослідження наявних належних та допустимих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПП фірма «Торгсервісбуд» (Замовник) та ТОВ «Транс Сервіс Груп Плюс» (Виконавець) укладено договір №17 від 26.07.2012 року про надання транспортних послуг. Відповідно до нього, Замовник надав Виконавцю транспортні послуги на загальну суму 616803грн. 86коп., в т.ч. ПДВ 102' 800грн. 64коп. Позивач включив до складу податкового кредиту за серпень 2012р суму ПДВ, сплаченого ТОВ "Транс Сервіс Груп Плюс" у складі вартості наданих послуг. На підтвердження реальності надання послуг позивач послався на наявність у нього актів прийому-передачі робіт (а.с.12) та податкових накладних (а.с.23-33).

Проте колегія суддів вважає помилковим висновки суду першої інстанції щодо достатності наявності лише податкових накладних та актів приймання наданих послуг для підтвердження реальності здійснення послуг по транспортуванню, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Зазначеним вище Законом дано визначення господарської операції. Так, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товару, послуг або в разі якщо придбані товар, послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Крім того, у розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97р. №363, зареєстрованих в Мінюсті України 20.02.1998р. за №128/2568 зазначено, що «товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи». Здавання вантажу у пункті призначення вантажоодержувачу відповідно до п.13.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні проводиться згідно з товарно - транспортною накладною.

Відповідно п.11.7 вищевказаних Правил перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоотримувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідченні підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом) передається Перевізнику.

Пунктами 11.1, 11.3 та 11.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні передбачено, що основними документами на перевезення вантажів є дорожні листи вантажного автомобіля, а дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Таким чином, належним доказом надання контрагентом позивача ТОВ «Транс Сервіс Груп Плюс» та отримання Приватним підприємством фірма «Торгсервісбуд» транспортних послуг, що є підставою для включення таких послуг до складу податкового кредиту, є товарно-транспортна накладна. З огляду на те, що такі документи у позивача відсутні, так як ні при перевірці, ні до суду першої інстанції надані не були, то колегія суддів вважає обґрунтованим висновки податкового органу щодо порушення ним п.198.1-198.3 статті 198 Податкового кодексу України, чим завищено розмір податкового кредиту за серпень 2012 року на суму 102800,65 грн.

Зазначені законодавчі вимоги залишені судом першої інстанції поза увагою, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Висновки суду першої інстанції щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення ґрунтуються на поверхневому дослідженні письмових доказів, без належної оцінки їх на предмет належності та допустимості.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року у справі № 804/904/13-а - скасувати.

У задоволення позовних вимог Приватного підприємства фірми «Торгсервісбуд» - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко