Справа № 826/1251/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 травня 2015 року № 826/1251/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві,
третя особа без самостійних вимог:
ОСОБА_2
провизнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до суду з позовом до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, Дніпровський РВ ГУ ДМСУ в м. Києві), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21 вересня 2013 року про зняття її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у грудні 2014 року вона звернулась до відповідача із заявою про здійснення реєстрації місця проживання своєї дитини. Однак, у проведенні таких дій ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку з тим, що рішенням від 21 вересня 2014 року позивача знято з реєстрації за місцем проживання за заявою громадянки ОСОБА_2, яка придбала квартиру АДРЕСА_1 на прилюдних торгах.

Вважаючи зазначене рішення суб'єкта владних повноважень протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача до суду не прибув, надіслав письмові пояснення, в яких проти задоволення позову заперечував та просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено ОСОБА_2, яка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за адресою, наявною у матеріалах справи, однак, поштова кореспонденція повернулась до суду не врученою з незалежних від суду обставин.

З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача та третьої особи, які згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі частини 6 статті 71, частини 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Основними нормативно-правовими актами, що врегульовують спірні правовідносини є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. №1382-ІV з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції (далі по тексту - Закон України від 11.12.2003р. №1382-ІV) та Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року №1077, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції (далі по тексту - Порядок №1077).

Відповідно до преамбули Закону України від 11.12.2003р. №1382-ІV він відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Статтею 7 названого Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

1) заяви особи або її законного представника;

2) судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

3) свідоцтва про смерть;

4) паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

5) інших документів, які свідчать про припинення:

- підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

- підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

- підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до наведених положень Закону України від 11.12.2003р. №1382-ІV Міністерством внутрішніх справ України затверджено Порядок №1077, який визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Пунктом 1.3 згаданого Порядку закріплено, що реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання / перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів.

Зняття з реєстрації місця проживання особи врегульовано у розділі ІІІ Порядку №1077.

Так, у пункту 3.1 названого розділу закріплено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

1) заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником;

2) судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

3) свідоцтва про смерть;

4) паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

5) інших документів, які свідчать про припинення:

- підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства. Інформація територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи посвідки на постійне проживання в Україні;

- підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту) (додаток 13);

- підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

При цьому, в останньому абзаці пункту 3.1 закріплено, що зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що тільки у разі зняття з реєстрації у зв'язку з поданням суб'єкту владних повноважень документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням, право на звернення з відповідною заявою надано, крім наймачу житла, власнику такого житла або їх законним представникам.

Як вбачається із матеріалів справи підставою для зняття позивача з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, стало звернення нового власника зазначеної квартири.

Однак, зі змісту заяви про зняття з реєстрації позивача, яка підписана ОСОБА_2, вбачається, що така підсипана останньою як представником ОСОБА_1

Проте жодних документів на підтвердження надання позивачем ОСОБА_2 документів в підтвердження наявності повноважень бути представником ОСОБА_1 з наданням права звернутися із заявою про зняття з реєстрації суду не надано.

Додатково суд звертає увагу, що зі змісту заяви, поданої ОСОБА_2 до відповідача для проведення зняття з реєстрації позивача, вбачається, що підставою для таких дій зазначено зміну позивачем місця проживання, що є іншою підставою для зняття з реєстрації ніж та, що зазначена відповідачем в обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення, а саме зміна власника квартири.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для визнання рішення Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про зняття з реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 протиправним та скасування.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність свого рішення.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності та виходячи з того, що під час розгляду справи доводи позивача знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст.69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 21 вересня 2014 року про зняття з реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 73 (сімдесят три) гривні 08 коп. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції №184 від 23.01.2015 року.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська