Справа № 807/241/15
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2015 рокум. Ужгород№ 807/241/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

при секретарі судового засідання Штефанюк Н.І.

за участю сторін:

позивача - не 'явився;

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Михайлова Антона Анатолійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 29 квітня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 5 травня 2015 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з позовною заявою до Державної податкової інспекції в Іршавському районі головного управління Міндоходів у Закарпатської області, якою просить скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 03 лютого 2015 року, а також стягнути з ДПІ в Іршавському районі у Закарпатській області на користь ФОП ОСОБА_3 судовий збір у сумі 4872 грн..

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Державною податковою інспекцією в Іршавському районі головного управління Міндоходів у Закарпатській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем, від'ємного значення різниці між сумою податкового кредиту, бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за листопад 2013 року - листопад 2014 року. За результатами вказаної перевірки 21 січня 2015 року складено акт за № 59/1700/НОМЕР_1, в якому міститься висновок відповідача про порушення позивачем вимог статті 198 пункту 198.3, 198.6 та статті 200 пункту 200.1 ПК України. За наслідками розгляду даного акту перевірки 03 лютого 2014 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 426016 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 213008 грн.. Із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач не згідний, вважає його таким, що прийняте всупереч вимогам ПК України.

Відповідач надав суду заперечення проти позову (а.с.а.с. 115-116) згідно якого позовну заяву заперечив, посилаючись на те, що статтею 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не впливає із суті відносин. Таким чином, до податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, можна включати суми ПДВ нараховані (сплачені) у зв'язку з придбанням основних засобів, за умови взяття на облік такого майна в якості основних засобів, використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності, наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліках. Також відповідач звертає увагу, що відповідно до статті 325 ЦК України право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - суб'єкту господарювання, що не дає можливості вважати майно, яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними засобами суб'єкта господарювання - фізичної особи. Виходячи з вищенаведеного в порушення пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 розділу V ПК України позивачем завищено до відшкодування ПДВ за придбані транспортні засоби не може бути включено до складу податкового кредиту та відповідно не може брати участі у бюджетному відшкодуванні, так як транспортні засоби, які перебувають у приватній власності фізичної особи, не вважаються основними засобами суб'єкта господарювання - фізичної особи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, що наведені в позовній заяві.

Представник відповідача просив суд відмовити позивачеві в задоволенні адміністративного позову з мотивів що наведені в письмовому запереченні.

З'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21 січня 2015 року ДПІ в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за листопад 2013 року - листопад 2014 року за результатами якої, складено Акт перевірки №59/1700/НОМЕР_1 від 21 січня 2015 року (а.с.а.с. 10-31).

Як вбачається з акту перевірки, перевірка відображених показників за період з 01.11.2013 року по 30.11.2014 року у поданих Деклараціях з податку на додану вартість (Розділ II "Податковий кредит") проводилась на підставі таких документів: реєстри отриманих податкових накладних, податкові накладні, договори на поставку товарів, банківські виписки, платіжні документи, акти виконаних робіт та інші документи. Проведеною перевіркою встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарської діяльності показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість (рядки 10.1-17).

Так вході перевірки встановлено, що Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, придбано основні засоби (сідельні тягачі та напівпричепи до них) згідно: - ВМД № 3590 від 27.11.2013 року, опис товару - напівпричіп вантажний колісний Schwarzmuller, фактурна вартість - 249046,69 грн., сума ПДВ - 50459,03 грн. Відправник імпортованого товару - Schwarzmuller Jarmugyarto es Kereskedlmi Kft. Адреса відправника - 2330 Dunaharaszti, Jedlik Anyos ut.43. Угорщина; - ВМД № 3591 від 27.11.2013 року, опис товару - напівпричіп вантажний колісний Schwarzmuller, фактурна вартість - 249046,69 грн., сума ПДВ - 50459,03 грн. Відправник імпортованого товару - Schwarzmuller Jarmugyarto es Kereskedlmi Kft. Адреса відправника - 2330 Dunaharaszti, Jedlik Anyos ut.43. Угорщина; - податкової накладної № 10 від 08.11,2013 року, загальна сума придбання становить 2000793,90 грн., в тому числі ПДВ 333465,65 грн., номенклатура (2 сідельні тягачі Volvo FН 4x2. Постачальник - ТзОВ «ВФС Україна» (ІПН 72); - податкової накладної № 35 від 18.11.2013 року, загальна сума придбання становить 1011889,35 грн., в тому числі ПДВ 168648,23 грн., номенклатура (1 сідельний тягач Volvo FН 4x2. Постачальник - ТзОВ «ВФС Україна» (ІПН 72); - ВМД № 2723 від 28.06.2014 року, опис товару - напівпричіп вантажний колісний Schwarzmuller, фактурна вартість - 367182,24 грн., сума ПДВ - 73436 грн. Відправник імпортованого товару - Schwarzmuller Jarmugyarto es Kereskedlmi Kft. Адреса відправника - 2330 Dunaharaszti, Jedlik Anyos ut.43. Угорщина; - податкової накладної № 153 від 15.07.2014 року, загальна сума придбання становить 524813,58 грн., в тому числі ПДВ 87468,93 грн., номенклатура (3 трьохвісні сідельні тентовані бортові напівпричепи Schmitz Cargobull. Постачальник - ТзОВ «Шмітц Каргобул Україна» (ІПН 72). Позивачем заявлено до відшкодування на розрахунковий рахунок податок на додану вартість частково, а саме, за грудень 2013 року в сумі 212993 грн., за січень 2014 року в сумі 68326 грн., за лютий 2014 року в сумі 4708 грн., за липень 2014 року в сумі 73254 грн., за серпень 2014 року в сумі 66553 грн..

На підставі даного акту 03 лютого 2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 59/1700/НОМЕР_1, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 426016 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 213008 грн. (а.с. 9).

16 вересня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВФС Україна" (Продавець) був укладений договір фінансового лізингу № UKR61-0913F (а.с.а.с. 34-54).

Як вбачається з актів Викупу від 20 листопада 2014 року, згідно договору фінансового лізингу № UKR61-0913F (1) від 16 вересня 2013 року, позивачем здійснено викуп Обладнання, а саме сідельні тягачі Volvo FH 4x2 (а.с. 55, 56), що підтверджується податковими накладними (а.с.57-58).

09 липня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шмітц Каргобул України" (Продавець) був укладений договір № 2014/025/07/09 купівлі-продажу товару в кредит з відстроченням платежу, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує 3 (три) трьохвісні сідельні тентові бортові напівпричепи Schmitz Cargobull, тип SCB*S3T, модель SPR 24/L -13.62 E B, виробництва компанії "Schmitz Cargobull" (а.с.а.с. 62-70).

Згідно податкової накладної № 153 від 15 липня 2014 року позивач придбав 3 трьохвісні сідельні тентова ні бортові напівпричепи "Schmitz Cargobull" (а.с. 74)

Відповідно до ВМД від 27 листопада 2013 року за № 305080002/2013/003590 позивачем придбано напівпричіп вантажний колісний Schwarzmuller (а.с.а.с. 134, 135).

Відповідно до ВМД від 27 листопада 2013 року за № 305080002/2013/003591 позивачем придбано напівпричіп вантажний колісний Schwarzmuller (а.с.а.с. 132, 133).

Відповідно до ВМД від 28 червня 2014 року за № 305080002/2014/002723 позивачем придбано напівпричіп вантажний колісний Schwarzmuller (а.с.а.с. 136, 137).

Придбання вищевказаних транспортних засобів, не заперечується сторонами та підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 99-108).

Транспортні засоби були зареєстровані органами ДАІ УМВС України в Закарпатській області, що стверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_2; НОМЕР_3;НОМЕР_4;НОМЕР_5;НОМЕР_6; НОМЕР_7.

Відповідно до вищевказаних свідоцтв про реєстрацію - власником транспортних засобів є ОСОБА_3.

Документами, що підтверджують використання вищезазначених транспортних засобів у господарській діяльності є товарно-транспортні накладні CMR (а.с.а.с.87-98).

Приймаючи рішення про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування за період з 01.11.2013 року по 30.11.2014 року, відповідач виходив з того, що придбані ОСОБА_3 транспортні засоби зареєстровані на фізичну особу, тому, враховуючи вимоги статті 325 ЦК України, а тому ПДВ за придбані основні засоби не може бути включена до складу податкового кредиту.

Відповідно до пункту 6 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за № 1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Відповідно до статті 325 частини 1 ЦК України суб'єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

Відповідно до пункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, в тому числі автоматичне бюджетне відшкодування в порядку та за критеріям, визначеним у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до абз."а" п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (п.198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (ст. 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 ПК п.14.1 ст. 14 України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобо'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З акту перевірки вбачається та не заперечується сторонами, що фактичним видом діяльності ОСОБА_3 є вантажний автомобільний транспорт.

Згідно пп.14.1.139 п.14.1 ст. 14 ПК України термін "особа" для цілей розділу V цього Кодексу, зокрема, вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою, яка здійснює діяльність віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні ст.ст. 14 та 180 ПК України, зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, тому на нього повною мірою поширюються правові норми, які визначають порядок обчислення і сплати ПДВ, включення сум до податкового кредиту з ПДВ та визначення бюджетного відшкодування, у зв'язку з чим при придбанні транспортних засобів з метою використання їх у власній господарській діяльності у повній відповідності до вказаних норм податкового законодавства отримав право на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту.

Судом відхиляються посилання відповідача на норми ЦК України, оскільки, відповідно до статті 1 частини 2 ЦК України до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, крім того, норми цивільного законодавства не містять обмежень щодо права власності фізичної особи, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Натомість відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, умови щодо формування податкового кредиту визначаються Податковим кодексом України, який право на віднесення сум податків до податкового кредиту ставить в залежність від 2-х обставин: використання придбаних основних засобів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, та наявність податкової накладної.

Відповідно до статті 9 частини 1 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 2 частини 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення контролюючий орган діяв не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до статті 94 частини 1 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Відповідно до статті 4 частини 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2015 року (позивач звернувся 12 лютого 2015 року) розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн.. Відповідно до статті 4 частини 2 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, справляється судовий збір у розмірі 2 відсотків розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. У даному випадку не більше 4872 грн.. Відповідно до статті 4 частини 3 Закону України "Про судовий збір", під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Відповідно до статті 94 частини 3 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Під час подання адміністративного позову позивачем було сплачено 4872 грн. (4х1218) - 100 відсотків розміру ставки судового збору. Відповідно до статті 5 частини 1 пункту 21 Закону України "Про судовий збір", зокрема, органи доходів і зборів - у справах, пов'язаних з питаннями, що стосуються повноважень цих органів, звільнені від сплати судового збору. А тому, на думку суду, відсутні підстави й для стягнення з відповідача решти суми судового збору.

Задовольняючи позовну заяву частково суд вказує на те, що відповідно до статті 94 частини 1 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Таким чином, у задоволенні позовної заяви щодо стягнення саме з відповідача на користь ФОП ОСОБА_3 судового збору у сумі 4872 грн. слід відмовити.

Відповідно до статті 162 частини 2 пункту 1 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відповідно до статті 11 частини 2 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та відповідно до статті 162 КАС України Закарпатський окружний адміністративний суд вважає за необхідне оскаржуване рішення визнати протиправним.

Керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області - задовольнити частково.

Податкове повідомлення-рішення за № від 03 лютого 2015 року визнати протиправним та скасувати.

Присудити з Державного (місцевого) бюджету України (м. Ужгорода) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4872 грн., що сплачений відповідно до платіжного доручення за № 77 від 11 лютого 2015 року через Закарпатське відділення № 5 ПАТ "ВіЕс Банк".

У задоволенні позовної заяви в частині решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко