Справа № 826/5043/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 травня 2015 року № 826/5043/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Групп»
до Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Люкс Групп» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з невизнання як податкової звітності декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Групп» за грудень 2014 р.

2. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняти податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Групп» як податкову звітність за грудень 2014 року з 17.01.2015 р.

3. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві відобразити показники декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Групп» за грудень 2014 року в обліковій картці платника податку з ПДВ.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві вчинено протиправні дії з неприйняття податкової декларації ТОВ «Люкс Групп» з податку на додану вартість (з додатками) за грудень 2014 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з тих підстав, що декларація, подана позивачем, містить усі необхідні реквізити. Крім того, представник позивача зазначив, що відповідно до норм чинного законодавства, податкова декларація вважається прийнятою, якщо орган державної податкової служби не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що декларація позивача складена з порушенням чинного законодавства. Так, місцезнаходження позивача зазначене в поданій декларації та у Виписці з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України є різними.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 14.04.2015 р. сторони заявили клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

ТОВ «Люкс Групп» подало 17.01.2015 р. до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період грудень 2014 року.

Згідно електронної квитанції № 2 ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період грудень 2014 року реєстраційний номер прийнято 17.01.2015 року.

За результатами розгляду запиту ТОВ «Люкс Групп» від 24.02.2015 р. № 240215 про надання інформації щодо стану прийняття вказаної податкової декларації, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києва надано відповідь від 04.03.2015 р. № 17/ЗПІ/26-50-11-03, відповідно до якої декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період грудень 2014 року не визнано як податкову звітність, відповідно до ст. 48 ПКУ, про що підприємство повідомлено листом щодо присвоєння податковій звітності статусу «невизнано як податкова звітність» за № 379/26-50-15-01-10 від 23.01.2015 р.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору (пункт 48.1 статті 48 ПК України).

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер: реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу, державної податкової служби, до якого подається звітність: дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених ним Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Отже, реквізити, які визначені положеннями Податкового кодексу України як обов'язкові, мають відповідати відомостям зазначеним в Єдиному державному реєстрі.

Як вбачається з матеріалів справи, підстава для неприйняття спірної декларації у листі відповідача від 04.03.2015 р. № 17/ЗПІ/26-50-11-03 відсутня. Так, у вказану листі зазначено лише інформація щодо того, що податкову декларацію за звітний податковий період за грудень 2014 року не визнано як податкову звітність.

Водночас, згідно пояснень відповідача вбачається, що підставою для неприйняття спірної податкової декларації стало те, що адреса, яка вказана в декларації не відповідає адресі, яка вказана в податковому блоці. Також відповідач звернув увагу суду на те, що у Виписці з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців в графі місцезнаходження юридичної особи зазначена адреса: 03680, м. Київ, вул. Панаса Любченка, буд. 15, між тим в декларації зазначена інша адреса.

Враховуючи викладене вище, на момент перевірки поданої декларації, адреса, яка значилась в податковій декларації та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відрізнялися, а тому відповідачем було прийнято рішення про відмову у прийнятті податкової звітності у зв'язку із невірно зазначеним місцезнаходженням підприємства.

Вирішуючи дану справу суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в рядку 06 декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року зазначена податкова адреса ТОВ «Люкс Групп»: 03039, м. Київ, провулок Червоноармійський, буд. 14, оф. 3-Б.

Відповідно до пункту 45.2 статті 45 Податкового кодексу України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно зі ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Статтею 1 Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV (надалі - Закон № 755-IV) визначено, що місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган).

Статтею 17 Закону № 755-IV визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Частиною 1 статті 18 Закону № 755-IV відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як встановлено судом, на момент подання звітності ТОВ «Люкс-Групп» перебувало за податковою адресою, визначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців -03680, м. Київ, вул. Панаса Любченка, буд. 15, а, отже, суд погоджується з відповідачем, що відомості, визначені в декларації за грудень 2014 р. в частині зазначення місцезнаходження позивача, а саме: 03039, м. Київ, провулок Червоноармійський, буд. 14, оф. 3-Б, є недостовірними.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

У разі отримання такої податкової декларації особисто від платника або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання (пп.49.11.2 п. 49.11 ст. 49 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 49.9.2 п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація, надана платником, вважається прийнятою у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем 17.01.2015 р. прийнято спірну податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період грудень 2014 року.

У листі від 04.03.2015 р. № 17/ЗПІ/26-50-11-03 ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві зазначило, що про неприйняття податкової декларації за грудень 2014 року позивача було повідомлено листом від 23.01.2015 р. № 379/26-50-15-01-10.

Проте, доказів, як б підтверджували направлення відповідачем вказаного листа суду не надано.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що підприємство отримало лист відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації за грудень 2014 року лише 04 березня 2015 року, що вчинено з порушенням строку, передбаченого пп.49.11.2 п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України.

В контексті наведеного вище, суд приходить до висновку, що податкова декларація з податку на додану вартість ТОВ «Люкс Групп» за звітний податковий період грудень 2014 р. є прийнятою в силу пп. 49.9.2 п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що відмова у прийнятті податкової декларації (з додатками) позивача за грудень 2014 року вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому аналіз фактичних обставин справи та норм чинного законодавства дає суду підстави дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Групп» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з невизнання як податкової звітності декларації з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Групп» за грудень 2014 р.

3. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняти податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Групп» як податкову звітність за грудень 2014 року з 17.01.2015 р.

4. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві відобразити показники декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Групп» за грудень 2014 року в обліковій картці платника податку з ПДВ.

5. Судові витрати в сумі 73,08 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Групп» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук