Справа № 826/3777/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

05 травня 2015 року №826/3777/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса»
додержавної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.10.2014 №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.10.2014 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на підставі хибних висновків акту перевірки від 21.10.2014 №1153/26-54-22-01/37047259 щодо відсутності факту реальності фінансово-господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса», необґрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.10.2014 №. За посиланням позивача, він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 21.10.2014 №1153/26-54-22-01/37047259 та, відповідно, податкового повідомлення-рішення від 31.10.2014 № з огляду на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Справу №826/3777/15 розглянуто в письмовому провадженні згідно із приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві (на час розгляду справи в суді - державна податкова інспекція в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві) проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса» пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 199 357,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 21.10.2014 №1153/26-54-22-01/37047259 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.10.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у розмірі 249 196,00 грн., у тому числі: 199 357,00 грн. - основний платіж, 49 839,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборі у місті Києві від 21.10.2014 №1153/26-54-22-01/37047259 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса» та товариством з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса» за договором купівлі-продажу від 24.03.2011 №24/03.

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 24.03.2011 №24/03, відповідно до якого, продавець, зобов'язується передати у власність покупця належний продавцеві на праві власності товар, найменування, кількість, асортимент, ціна та загальна вартість якого визначається у рахунках-фактурах (рахунку-фактурі), які є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його повну вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору купівлі-продажу від 24.03.2011 №24/03; актів приймання-передачі за відповідні періоди; рахунків на оплату за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди; видаткових накладних за відповідні періоди; платіжних доручень за відповідні періоди.

У свою чергу, державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса» та товариством з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса» вказано на лист «податкової інформації» державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 22.09.2014 №2922/7/26-54-22-04 щодо неможливості проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса» по взаємовідносинам з товариствами з обмеженою відповідальністю «Євробуд», «Голден Палац», «Европейський Дом Вкуса».

Також, в акті перевірки від 21.10.2014 №1153/26-54-22-01/37047259 контролюючий орган посилається на відсутність у позивача рахунків-фактур, актів прийому-передачі товару, товарно-транспортних накладних.

Суд не може погодитись з вказаними твердженнями враховуючи, що позивачем надано рахунки на оплату за відповідні періоди, акти прийняття-передачі за відповідні періоди. Що стосується товарно-транспортних накладних, то їх відсутність не спростовує реальність господарських операцій за договором купівлі-продажу від 24.03.2011 №24/03.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що в основу висновків контролюючого органу покладено лише лист «податкової інформації» державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 22.09.2014 №2922/7/26-54-22-04, який суду надано не було.

Зі змісту акту перевірки державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборі у місті Києві від 21.10.2014 №1153/26-54-22-01/37047259 вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса» декларувало грошові зобов'язання із податку на додану вартість за липень 2014 року.

Проте контролюючим органом, який згідно із приписами статті 191 Податкового кодексу України здійснює адміністрування податків, зборів, платежів, не надано суду:

картки особового рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса» із податку на додану вартість (хоча назване товариство перебуває на обліку відповідача);

доказів невизнання податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса» за липень 2014 року податковою звітністю у порядку, визначеному пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України;

аналізу дотримання податкової дисципліни у спірному періоді як позивачем, так і його контрагентом.

Отже, аналіз взаємовідносин між товариством з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса» та товариством з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса» свідчить, що:

- контролюючим органом не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагента позивача;

- всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки податкового органу в спірних правовідносинах базуються на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість;

- під час перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса» відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами;

- доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин відповідачем суду не надано.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит та віднесення сум, понесених витрат, до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Таким чином, в основу притягнення позивача до податкової відповідальності не може бути покладено висновки актів зустрічних звірок його контрагентів без фактичного встановлення порушень податкового законодавства безпосередньо позивачем.

А відтак висновки акту перевірки державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборі у місті Києві від 21.10.2014 №1153/26-54-22-01/37047259 є передчасними з огляду на їх необґрунтованість контролюючим органом.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 №К/9991/37637/12, від 17.02.2014 №К/800/50945/13, від 19.02.2014 №К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 №К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13, від 22.04.2014 №К/9991/32697/12, від 20.05.2014 №К/800/53111/13, від 05.06.2014 №К/800/1816/13, від 11.11.2014 №К/800/1336/14.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між товариством з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса» та товариством з обмеженою відповідальністю «Дом вкуса», не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 31.10.2014 прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги товариством з обмеженою відповідальністю «Европейський Дом Вкуса» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.10.2014 №, підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 86 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 31.10.2014 №.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.