Справа № 363/462/15-а
Суддя: Войнаренко Л. Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"14" квітня 2015 р. Справа № 363/462/15-а
П О С Т А Н О ВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Войнаренко Л.Ф.

при секретарі Клименко В.В..

розглянувши в судовому засіданні в м.Вишгороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі про визнання дій суб»єкта владних повноважень неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в лютому 2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі про визнання дій суб»єкта владних повноважень неправомірними.

Позов мотивований тим, що позивач у 1986 році працював на посаді транспортувальника на заводі «Маяк» м. Києва, звідки був направлений 25.05.1986 року на роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У 2007 році позивач вийшов на пенсію.

Відповідно до Постанови КМ України № 1210 від 23.11.2011 року у 2013 році позивач звернувся до УПФ про перерахунок пенсії чорнобильця та додав довідку про заробітну плату за час перебування на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС № 337, виданої ПАТ «Завод»Маяк» 19.11.2007 року.

Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на підставі довідки № 337 на тій підставі що в ПАТ «Завод»Маяк» (яке є правонаступником заводу «Маяк») відсутні первинні документи, що підтверджують перебування ОСОБА_1 на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 25.05.1986 року, а також про нарахування та виплату заробітної плати за роботи в зоні ЧАЕС.

Відмову у призначенні пенсії на підставі довідки № 337 позивач оскаржив до суду.

Постановою Вишгородського районного суду від 07 серпня 2013 року у справі № 363/880/13-а, підтвердженою ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у цій же справі від 12 листопада 2013 року, що набрала законної сили, вимоги ОСОБА_1 були задоволені. УПФУ у Вишгородському районі рішення суду виконало.

Проте, пізніше позивачу стало відомо, що вказана довідка № 337 була видана без врахування деяких нормативних актів, а тому він повторно звернувся до ПАТ «Завод»Маяк» та отримав нову довідку № 224 від 29.12.2014 року.

Між тим, УПФ відмовило в перерахунку пенсії на підставі довідки № 224 з тих підстав, що в ПАТ «Завод»Маяк» відсутні первинні документи, які підтверджують перебування позивача на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також правомірність нарахування йому заробітної плати за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач вважає таку відмову УПФ незаконною, а тому просить суд визнати протиправними дії щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії відповідно довідки від № 224 від 29.12..2014 року, зобов'язати перерахувати та сплатити пенсію відповідно до довідки від № 224 від 29.12..2014 року, починаючи з 29.12.2014 року.

У судовому засіданні позивач свій позов підтримав, просить його задовольнити .

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі проти позову заперечила та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Дослідивши матеріали та докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що позивач являючись ліквідатором аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, маючи 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково, отримує пенсію по інвалідності через УПФУ у Вишгородському районі.

В грудні 2014 року позивач, дізнавшись про постанови уряду, з яких було знято гриф "таємно", виявив, що йому не в повній мірі нараховується та виплачується пенсія. Він звернувся до ПАТ «Завод»Маяк» (правонаступника заводу «Маяк»), підприємства на якому працював на час відправлення його на ліквідацію аварії на ЧАЕС, про надання довідки про його заробітну плату, з урахуванням Постанов уряду, з яких було знято гриф "таємно". Отримавши нову довідку № 224 від 29.12.2014 року, він надав її до УПФУ у Вишгородському районі з приводу перерахунку та виплати йому пенсії.

06.01.2015 року позивач від відповідача отримав лист, яким йому було відмовлено в перерахунку пенсії з тих підстав, що на підприємстві ПАТ «Завод»Маяк» відсутні документи первинного обліку, а також документи про перебування позивача на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 25.05.1986 року. З цих же підстав 29.12.2014 року було винесене рішення про відмову начальником УПФУ у Вишгородському районі за № 4447.

Відповідності до ст. 54 ЗУ "Про соціальний статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 року, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

01.01.2012 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. ст. 54, 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 7 Порядку передбачено, що обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які приймали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, - 4, I - 3). При цьому, в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Зони небезпеки визначались відповідно до радіаційної ситуації в місцях виконання робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за показниками потужності експозиційної дози. Держкомгідромету СРСР було доручено двічі на місяць станом на 1 та 15 числа забезпечувати Урядову комісію інформацією про радіаційну ситуацію на зазначених територіях.

Рішення щодо віднесення населених пунктів або виробничих об'єктів до зони небезпеки приймались Урядовою комісією (від 07.08.1986 № 87, від 19.08.1986 № 108, від 18.09.1986 № 173 та від 05.01.1987 № 339).

При виконанні робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1987 роках залежно від потужності експозиційної дози територію зони відчуження було поділено на 1-у, 2-у, 3-ю зони небезпеки та зону особливого контролю.

До зони небезпеки № 3 належали території з рівнями іонізуючого випромінення від 100 млР/год і вище, до зони небезпеки № 2 - від 20 млР/год до 100 млр/год, до зони небезпеки № 1 - від 5 млР/год до 20 млР/год, до зони особливого котролю - від 2 млР/год до 5 млР/год .

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс. Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р. №207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16 грудня 1986 року №694-рс, від 6 січня 1988 р. №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: № 4с від 9 травня 1986 року, №58с від 11 червня 1986 року, №132с від 16 вересня 1986 року, №179с від 25 грудня 1986 року, №8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 5 жовтня 1986 року № 665-195 передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року N 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. №665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 р. № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7).

Виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці.

Крім того, постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 жовтня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про правонаступників України" вказані нормативні акти не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України, іншими нормативними актами порядок та умовк оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, не передбачені, у зв'язку з чим вони є діючими на теперішній час.

Згідно вимог статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Дослідивши довідку № 224 від 29.12.2014 року, суд встановив, що вона складена у відповідності до вимог цих нормативно-правових актів. Заперечень щодо механізму нарахування підприємством ПАТ «Завод»Маяк» позивачу заробітної плати за роботу в зоні ЧАЕС за 25.05.1986 року від відповідача не надходило.

Пояснення представника УПФУ у Вишгородському районі щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії обгрунтовувалися відсутністю в ПАТ «Завод»Маяк» первинних бухгалтерських документів, а також інших документів, які б підтверджували перебування позивача на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 25.05.1996 року, проте, вони не підтверджені доказами.

Натомість, у судовому засіданні позивач долучив копії первинних та інших документів, що знаходяться в ПАТ «Завод»Маяк» за 1986 рік, на підставі яких йому було проведено перерахунок заробітної плати за 25.05.1986 року та видана нова довідка № 224 від 29.12.2014 року.

Окрім того, юридичний факт перебування ОСОБА_1 25.05.1986 року у відрядженні в м. Прип'ять було встановлено рішенням Мінського районного суду м. Києва від 13.02.1997 року, яке набрало законної сили, а також підтверджено витягом із протоколу № 260 від 11-13.08.1998 року Комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при МНС України.

Висновок керівника управління Пенсійного фонду щодо відсутності документів первинного обліку на підприємстві ПАТ «Завод»Маяк», на підставі яких була нарахована ОСОБА_1 заробітна плата за 25.05.1986 року, спростовується постановою Вишгородського районного суду від 07 серпня 2013 року у справі № 363/880/13-а та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у цій же справі від 12 листопада 2013 року, що набрали законної сили.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем на виконання вимог частини 2 статті 71 КАС України не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень.

На підставі викладеного та керуючись статтями 160-163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовільнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки №224 від 29 грудня 2014 року про нарахування заробітної плати за 25 травня 1986 року протиправними.

Скасувати рішення начальника Управління Пенсійного фонду у Вишгородському районі від 29 грудня 2014 року №4447.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки №224 від 29 грудня 2014 року про нараховану йому заробітну плату в зоні ЧАЕС за 25 травня 1986 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів відповідно до ст. 186 КАС України.

Суддя Л.Ф.Войнаренко