Справа № 0670/1928/12
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"20" серпня 2012 р. Справа № 0670/1928/12

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_2

при секретарі Кошиль О.Ю.

за участю представника відповідача:

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" квітня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Житомирі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивачка вернулась з позовом до Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби України, в якому просила скасувати рішення ДПІ про відмову у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку та зобов'язати відповідача видати їй свідоцтво платника єдиного податку.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.04.2012 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі ДПІ, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ДПІ не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 січня 2012 р. позивач як фізична особа-підприємець звернулась до ДПІ у м. Житомирі із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування з 01 січня 2012 р. Як зазначено у її заяві, позивачкою видами діяльності були визначені види діяльності - "Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами", "Роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами" та "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту".

ДПІ у м. Житомирі листом № 4159/Д/1702 від 27 січня 2012 р. відмовила позивачці у видачі свідоцтва платника єдиного податку на 2012 рік посилаючись на вимоги пп. 4 пп. 291.5.1. п. 291.5 ст. 291 ПК України та Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними". При цьому податковий орган зазначив, що зазначені позивачкою в заяві від 23 січня 2012 р. види діяльності по суті є здійсненням видобутку, виробництва та реалізацією дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення, а така діяльність не може здійснюватися платником на умовах спрощеної системи оподаткування.

Суд першої інстанції не погодився я з таким висновком відповідача і така позиції суду першої інстанції на думку колегія апеляційного адміністративного суду є правильною з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 291 Податкового кодексу України слідує, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених спеціальною главою ПК України, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Підприємець, в тому числі і фізична особа, може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1 - 298.1.4 пункту 298.1 статті 291 даного Кодексу.

Згідно з пп.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України, не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення, але правові норми Податкового кодексу України не містять визначення такого поняття як "видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення".

Закон України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними" від 18 листопада 1997 р. (далі - Закон ) визначає правові основи і принципи державного регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними.

Пунктом 1 статті 1 Закону встановлено, що дорогоцінні метали - це золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо). Дорогоцінне каміння - це природні та штучні (синтетичні) мінерали у сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах) (п. 2 ст. 1 Закону ).

Відповідно до вимог пункту 5 статті 1 Закону видобуток дорогоцінних металів - це вилучення дорогоцінних металів з надр і відходів гірничо-збагачувального або металургійного виробництва (хвости збагачення, відвали, шлаки, шлами, недогарки) усіма можливими способами. Видобуток дорогоцінного каміння та напівдорогоцінного каміння - це вилучення дорогоцінного каміння та напівдорогоцінного каміння з гірських порід усіма можливими способами (п.6 ст.1 Закону), а відповідно до пункту 7 статті 1 Закону, виробництво дорогоцінних металів - це вилучення дорогоцінних металів із комплексних руд, концентратів та інших напівпродуктів, відходів і брухту, що містять ці метали, та афінаж дорогоцінних металів.

Визначення поняття "реалізація дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення" вказаний Закон не містить.

Таким чином на підставі наведених вище норм Податкового кодексу України та Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними", суд приходить до висновку, що види господарської діяльності, що зазначені в заяві позивача від 23 січня 2012 р., не можуть ототожнюватися із видобутком, виробництвом, реалізацією дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Судом першої інстанції правильно визначено, що зазначені позивачем види господарської діяльності не підпадають під дію обмежень, що визначені пп.291.5.1 п.291.5 ст.291 Податкового кодексу України. Крім того, за приписами п.56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до вимог п.291.4 ст.291 Кодексу фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, можуть здійснювати таку діяльність із застосуванням спрощеної системи за наявності певних критеріїв.

При цьому, вказана правова норма не містить обмежень щодо діяльності по продажу саме ювелірних виробів чи годинників. За таких обставин суд приходить до висновку, що у відповідача були всі підстави при розгляді заяви позивача застосувати положення пунктів 291.4 та 291.7 ст. 294 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв'язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування. Така ж позиція викладена в листі голови Комітету Верховної ради України з питань фінансів, банківської діяльності, податкової та митної політики № 04-39/10-83 від 27.01.2012 р. на адресу Державної податкової служби України.

Враховуючи вище наведене судова колегія прийшла до висновку, що рішення державної податкової інспекції у м. Житомирі від 27 січня 20112 року про відмову позивачу у видачі свідоцтва платника єдиного податку є протиправним та підлягало скасуванню .

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж відповідача є не переконливими, спростовуються наведеним вище та відповідно, не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" квітня 2012 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_4

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Дмитрієва Галина Віталіївна вул.Котовського,103 В, кв.2,м.Житомир,10000

3- відповідачу ОСОБА_5 податкова інспекція у м.Житомирі м-н Перемоги 2,м.Житомир,10014