Справа № 816/1250/15
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1250/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -Христич О.С.,

представника позивача - Фищука В.В.,

представника відповідача - Гришка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватної агрофірми "Україна" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2015 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватної агрофірми "Україна" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у загальному розмірі 227 549 грн 96 коп.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що середньооблікова чисельність інвалідів, які працювали у відповідача у 2014 році, менша установленої нормативом відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а саме, не працевлаштовано 11 осіб, тому відповідач повинен був згідно статті 20 Закону самостійно сплатити фінансово-господарські санкції у розмірі 227 095 грн 76 коп. грн. Оскільки відповідачем сума фінансово-господарської санкції не сплачена, на суму заборгованості було нараховано пеню у розмірі 454 грн 20 коп. На підставі чого просив стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. У письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач зазначав, що ним вживалися всі необхідні заходи для працевлаштування інвалідів. Разом з тим, державною службою зайнятості інваліди не направлялися, безпосередньо до підприємства інваліди з метою працевлаштування також не зверталися. З огляду на це, вважає, що підприємством було виконано свій обов'язок щодо створення робочих місць для інвалідів, а не працевлаштування інвалідів відбулось не з вини підприємства, тому до нього не повинна застосовуватись відповідальність, передбачена Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів".

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 статті 18 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року № 875 (далі - Закон № 875) передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 Закону № 875 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року відповідачем подано до Полтавського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ (а.с.5), відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві в цей період становила 284 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 3 особи, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 11 осіб.

Таким чином, у Приватній агрофірмі "Україна" кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, з яких 8 робочих місць фактично за рік не були зайняті інвалідами.

Частиною 10 статті 19 Закону №875-ХІІ передбачено, що керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Із матеріалів справи встановлено, що наказом Приватної агрофірми "Україна" №87 від 17 жовтня 2009 року створено атестаційну комісію для атестації робочих місць для інвалідів (а.с. 129).

27 грудня 2009 року наказом №115 відповідачем затверджено результати атестації робочих місць для інвалідів з урахуванням висновку МСЕК № 282 від 24 грудня 2009 року (а.с.230), відповідно до зазначено наказу, відповідачем фактично визначило перелік робочих місць які можуть зайняти інваліди (а.с.228).

Судом встановлено, що на протязі 2014 року відповідачем подано до Великобагачанського районного центру зайнятості звіти форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" із зазначенням місць для працевлаштування інвалідів, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.16-106).

Встановлено, що 21 травня 2014 року відповідачем направлено до Великобагачанського районного центру зайнятості, Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, Управління праці та соціального захисту населення у Великобагачанському районі клопотання про направлення відповідної категорії осіб для працевлаштування (а.с.131-134).

Згідно листа Великобагачанського районного центру зайнятості від 28 квітня 2015 року №272, зазначено, що у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року особи з інвалідністю для працевлаштування в Приватній агрофірмі "Україна" не направлялись, у зв'язку з тим, що на обліку не перебували та з питань працевлаштування не звертались такі особи, що проживають на території, де розташоване підприємство. Також, дані про відмову підприємства працевлаштувати інвалідів у 2014 році до Великобагачанського РЦЗ не надходили (а.с.15).

Позивач, посилаючись на порушення з боку відповідача норм законодавства про працевлаштування інвалідів, не надав суду доказів того, що останнім не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів або ним безпідставно відмовлено у працевлаштуванні інваліда.

Доказів того, що інваліди самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування, і що відповідач безпідставно відмовив у прийнятті інвалідів на роботу, суду не надано.

Таким чином, відповідачем вживалися заходи, спрямовані на запобігання порушення прав інвалідів на працевлаштування.

Враховуючи, що відповідач вживав необхідних заходів для працевлаштування інвалідів, а саме: створив робочі місця для працевлаштування інвалідів, надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, вини в діях відповідача судом не встановлено, а отже, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є необґрунтованим.

Таким чином, позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватної агрофірми "Україна" про стягнення адміністративно-господарських санкцій відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 07 травня 2015 року.

Суддя С.О. Удовіченко