Справа № 826/1771/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 травня 2015 року № 826/1771/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентал Груп"
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал Груп» (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.08.2014 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративний справі № 826/1771/15 закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 04 березня 2015 року.

У судовому засіданні 04 березня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача у судове засіданні не з'явився, однак надіслав на адресу суду заперечення проти позову.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу від 03 червня 2014 № 983 згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Рентал Груп» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2013, за результатом якої складено акт перевірки від 01.08.2014 №362/26-57-22-01-10/35081565.

У ході перевірки відповідачем встановлено, зокрема, порушення ст. 109, ст. 110, пп. 164.17.2 п. 164.17 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, ст. 171, пп. «б» п. 176.2 ст. 176, ст. 177 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), що призвело до заниження зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 30 198,60 грн.

На підставі викладених в акті перевірки висновків податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 18.08.2014 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 50 536,43 грн., у тому числі за основним платежем - 30198,60 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 20 337,83 грн.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали: не оподаткування позивачем доходів, виплачених суб'єктам підприємницької діяльності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на загальну суму 187 094,00 грн.; не оподаткування доходу, виплаченого працівникам підприємства у вигляді вартості компенсованих витрат за проїзд, оскільки до авансових звітів не надано оригінали відривної частини посадкового талону пасажира.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 18.08.2014 року № рішеннями Головного управління Міндоходів у м. Києві від 17.10.2014 року №10627/10/26-15-10-09-25 та ДФС України від 19.11.2014 року №7030/6/99-99-10-01-03-15 залишено без змін. При цьому рішенням ГУ Міндоходів у м. Києві від 17.10.2014 року №10627/10/26-15-10-09-25 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 4 047,41 грн. (основний платіж - 1 254,32 грн., штрафні санкції - 2 793,09 грн.) у зв'язку з невірним визначенням відповідачем ставки податку з доходів фізичних осіб.

Однак, не погоджуючись з такою позицією податкового органу, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.08.2014 року №.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Надаючи оцінку висновкам податкового органу щодо безпідставного не оподаткування позивачем доходів, виплачених суб'єктам підприємницької діяльності на загальну суму 187 094,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IVцього Кодексу.

При цьому пунктом 177.8 ст. 177 ПК України передбачено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Тобто, у випадку нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.

Зважаючи на додану до матеріалів справи копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про державну реєстрацію ОСОБА_2 фізичною особою-підприємцем, а такою копію ліцензії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті серії АЕ №266932, суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження відповідача про неоподаткування нарахованих фізичній особі-підприємцю доходів, оскільки у розумінні ст. 177 ПК України позивач не є податковим агентом такої особи. За таких обставин підстав для донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб в сумі в сумі 25 814,10 грн. відсутні.

У той же час обґрунтованими є доводи ДПІ у Святошинському районі в частині порушення ТОВ «Рентал Груп» ст. 177 ПК України щодо неоподаткування нарахованих фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 доходів на суму 15 000,00 грн., оскільки, по-перше, позивачем не подано доказів державної реєстрації вказаної фізичної особи підприємцем, по-друге, як вбачається з матеріалів справи, позивачем визнається правомірність факту донарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 2 250,00 грн. (а.с. 77).

Що стосується висновків відповідача про протиправне не оподаткування позивачем доходів, виплачених працівникам підприємства у вигляді вартості компенсованих витрат за проїзд, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно абз. «а» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загально місячного оподаткованого доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання або компенсація зумовлені виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачені нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

Підпунктом 140.1.7 п. 140.1 ст. 140 ПК України передбачено, що при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього підпункту витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Приписи п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу визначають, що оподаткування суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, не повернутої у встановлений строк.

Податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме:

а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом III цього Кодексу;

б) під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, в межах граничного розміру таких витрат, передбаченого у розділі III цього Кодексу, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.

Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою, що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку.

У разі коли платник податку припиняє трудові або цивільно-правові відносини з особою, що видала такі кошти, сума податку утримується за рахунок останньої виплати оподатковуваного доходу під час проведення остаточного розрахунку, а у разі недостатності суми такого доходу непогашена частина податку включається до податкового зобов'язання платника податку за наслідками звітного (податкового) року.

Якщо повне утримання такої суми податку є неможливим внаслідок смерті платника податку чи визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення його судом померлим, така сума утримується під час нарахування доходу за останній для такого платника податку податковий період, а в непогашеній частині визнається безнадійною до сплати.

Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту договору франчайзингу компанії "Budget", копій звітів про використання коштів, витрати на проїзд відносилися до витрат, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності позивача, а відтак, перерахування за таких умов у безготівковій формі грошових коштів на рахунки авіакомпаній як оплату за проїзд працівника, здійснення якого було зумовлено їхніми трудовими функціями, виключає отримання ними доходу як додаткового блага.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.08.2014 року у справі № К/800/27369/14.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.08.2014 року № частині донарахування основного зобов'язання на суму 27 948,60 грн.

Разом з тим, судом враховується, що відповідно до п. 127.1 ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Тобто, в залежності від повторності порушення вимог податкового законодавства, положеннями ПК України передбачено відповідний розмір штрафу.

Однак, оскільки матеріали справи не містять розрахунку основного зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 18 серпня 2014 року № , а виокремити суми штрафних (фінансових) санкцій за кожним встановленим у ході перевірки порушенням не можливо, суд приходить до висновку про необхідність скасування податкового повідомлення-рішення у повному обсязі.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал Груп» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал Груп» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 18 серпня 2014 року № .

3. Судові витрати в сумі 1753,92 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рента Груп» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник