Справа № 813/7673/13-а
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 р. Справа № 876/681/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Запотічного І.І.,

за участю секретаря Керод Х.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2013 р. у справі №813/7673/13-а за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2013 р. у справі №813/7673/13-а за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № та № від 03.10.2013 р., у позові було відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та задовольнити позов. Апеляційна скарга мотивована неврахуванням наявності первинних бухгалтерських документів, неврахуванням практики судів інших інстанцій, неврахуванням принципу індивідуалізації відповідальності.

В судових засіданнях представник скаржника апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній мотивів.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив за безпідставністю. Посилається на дані, що свідчать про неможливість контрагентів позивача виконувати умови господарських договорів, ненадання позивачем для перевірки книги обліку доходів і витрат за 2012 р. та розшифровки витрат, включених до графи «Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» додатку №5 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 р.

В судовому засіданні в порядку ст. 55 КАС України допущено заміну Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як правильно встановив суд першої інстанції, у період з 22.08.2013 р. по 05.09.2013 р. Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про що складено Акт № 186/17-20/НОМЕР_4 від 19.09.2013 р. про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 05.05.2012 року по 31.12.2012 року. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог ст. 164, ст. 165, ст. 167, п. 177.1., п. 177.2., п. 177.4., п. 177.5. ст. 177 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 94057,77 грн. а також вимог п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14, п. 198.1., п. 198.4. ст. 198, п. 200.1. ст. 200 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 113376 грн.

З цієї підстави, 03.10.2013 р. було прийнято податкове повідомлення - рішення форми «Р» № , яким за порушення ст. 164, ст. 165, ст. 167, п. 177.1., п. 177.2., п. 177.4., п. 177.5. ст. 177 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 117572,21 грн., у тому числі основний платіж 94057,77 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 23514,44 грн.; а також податкове повідомлення - рішення форми «Р» № , яким за порушення п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14, п. 198.1., п. 198.4. ст. 198, п. 200.1. ст. 200 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на додану вартість в сумі 141720 грн., у тому числі основний платіж 113376 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 28344 грн..

При вирішенні справи суд першої інстанції підставно виходив з того, що згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю. Відповідно до п. 188.1. ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника. П. 198.6. ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд першої інстанції підставно виходив з того, що податкова накладна може видаватись лише у зв'язку із виникненням між сторонами правочину відповідного господарського зобов'язання, а відтак, реальність такого зобов'язання була предметом дослідження по даній справі.

На підтвердження дотримання вимог ст. 177, ст. 198 ПК України по взаємовідносинах із ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» скаржник посилається на копії договору поставки товарів № 0202-3 від 03.03.2012 року, укладеного ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (покупець) про поставку господарських товарів; податкових накладних № 62 від 02.02.2012 року на суму 56688 грн., № 101 від 06.02.2012 року на суму 56688 грн., № 118 від 07.02.2012 року на суму 56688 грн., № 186 від 10.02.2012 року на суму 56688 грн., № 235 від 14.02.2012 року на суму 56688 грн., № 246 від 15.02.2012 року на суму 56688 грн., № 268 від 17.02.2012 року на суму 56688 грн., № 288 від 20.02.2012 року на суму 56688 грн., № 365 від 24.02.2012 року на суму 56688 грн., № 387 від 27.02.2012 року на суму 56688 грн., № 401 від 28.02.2012 року на суму 56688 грн., № 450 від 29.02.2012 року на суму 56688 грн.; видаткових накладних № 2/02-13 від 02.02.2013 року на суму 56688 грн., № 6/02-09 від 06.02.2012 року на суму 56688 грн., № 7/02-08 від 07.02.2012 року на суму 56688 грн., № 10/02-17 віл 10.02.2012 року на суму 56688 грн., № 14/02-05 від 14.02.2012 року на суму 56688 грн., № 15/02-11 від 15.02.2012 року на суму 56688 грн., № 17/02-04 від 17.02.2012 року на суму 56688 грн., № 20/02-18 від 20.02.2012 року на суму 56688 грн., № 24/02-09 від 24.02.2012 року на суму 56688 грн., № 27/02-18 від 27.02.2012 року на суму 56688 грн., № 28/02-09 від 28.02.2012 року на суму 56688 грн., 29/02-08 від 29.02.2012 року на суму 56688 грн.; договору про відступлення права вимоги № 22/03/12 від 22.03.2012 року, укладеного ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» (первісний кредитор) та ТзОВ «Нові технології ТПВ» (новий кредитор) про відступлення права вимоги боргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в сумі 453504 грн.; повідомлення про уступку права вимоги; платіжних доручень та виписки з банківського рахунку про оплату товару відповідно до договору № 0202-3 від 03.03.2012 року; договору найму (оренди) автомобіля № 1 від 01.02.2012 року, про оренду автомобіля марки Mercedes-Benz 609 D, та акта приймання-передачі автомобіля; товарно-транспортних накладних на перевезення товару відповідно до договору № 0202-3 від 03.03.2012 року.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що законодавство не вимагає обов'язкової наявності товарно-транспортних накладних. Однак, оскільки такі товарно-транспортні накладні були надані суду першої інстанції самим скаржником, суд першої інстанції підставно надав їм оцінку в сукупності з іншими доказами по справі.

Суд першої інстанції правомірно встановив на підставі оцінки доказів розбіжність у місці пункту навантаження, зазначеного у товарно-транспортних накладних (м. Київ), і фактичним місцем пункту навантаження, вказаним допитаним в суді свідком (заправка поблизу м. Києва). Крім того, у матеріалах справи є довіреність, видана ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_5 про право представлення інтересів ОСОБА_3, а також пояснення ОСОБА_5, надане начальнику ДПІ у Сихівському районі м. Львова стосовно факту отримання товару від ТзОВ «Інтеграл Ай Ті», відповідно до якого поставлений товар від ТзОВ «Інтеграл Ай Ті» фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 ОСОБА_6 отримував особисто за адресою складу отримувача в с. Лозино Львівська область, тобто товар був поставлений до ОСОБА_5 постачальником за власний рахунок та власними можливостями (транспорт постачальника).

Окрім того, належними доказами не доведено фактичне використання вказаного у накладних товару у власній господарській діяльності скаржника. В світлі наведеного, а також відомостей акту від 23.05.2013 р. « 1788/22.8/37403533 «Про неможливість проведення зустрічної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграл Ай Ті» (код за ) за період з 01.11.2011 р. по 31.10.2012 р.» щодо відсутності у вказаної організації об'єктів оподаткування по операціях з продажу та придбання товарів (послуг) у постачальників чи покупців за цей період, за наслідками оцінки доказів в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що документальне оформлення зазначеної операції між зазначеними контрагентами відбулось без фактичного здійснення такої операції. Зазначене свідчить про безпідставність видачі податкових накладних.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2013 р. у справі №813/7673/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Запотічний І.І.

Повний текст ухвали складений 05.05.2015 року.