Справа № 643/3939/15-а
Суддя: Задорожна А. М.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/3939/15-а
Провадження № 2-а/643/99/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2015 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Задорожної А.М.,

за участю секретаря судового засідання Тугайбей В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 13.03.2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, в якому просив: визнати протиправною відмову відповідача в перерахунку та виплаті його пенсії; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому основну та додаткову пенсії, як інваліду 2-ї групи щодо захворювання якого встановлений зв'язок з Чорнобильської катастрофи, починаючи з 01.02.2014 року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше сплачених сум (проведених виплат); зобовязати відповідача виконати постанову негайно та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

Ухвалою судді від 16.03.2015р. позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії в частині вимог щодо нарахування та виплати основної та додаткової пенсії, як інваліду 2-ї групи щодо захворювання якого встановлений зв'язок з Чорнобильської катастрофи за період з 01.02.2014р. по 12.09.2014р. залишено без розгляду.

В позові ОСОБА_1 вказав, що в період з 14.08.1987р. по 23.09.1987р. він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримав дозу випромінювання, має посвідчення учасника ліквідації аварії першої категорії. Харківською МСЕК №2 йому було встановлено 2-у групу інвалідності (безстроково), захворювання повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У 2014 році йому стало відомо, що відповідач з 01 січня 2014 року невірно нарахував та виплачував йому державні пенсії (основну та додаткову), тому він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова з заявою про приведення розмірів його пенсії у відповідності до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова відмовило йому у перерахунку пенсії. Вважав такі дії відповідача протиправними.

Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 05.01.2015р. №132, в судове засідання не зявилася, 29.04.2015р. подала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд проводити за відсутності представника управління. Крім того, 31.03.2015р. начальник управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова подала заперечення проти позову, в яких просила відмовити у задоволенні позову, оскільки рішення управлінням було прийнято відповідно до вимог чинного законодавства України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного.

Судом встановлено і не оспарюється сторонами, що позивач ОСОБА_1, відповідно до ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як інвалід 2 групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, щодо якого встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням серія А №001856 від 10 листопада 1992 року і вкладкою до нього №622996 від 24 січня 2008 року, позивачу встановлено 2 групу інвалідності по захворюванню, пов'язаному з виконанням обов'язків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, позивач має статус інваліда війни 2 групи з 16.01.2008 року безстроково, що підтверджується посвідченням довідкою до акта огляду МСЕК Серія ХАР-06 №043682 від 16.01.2008 року, позивач перебуває на обліку в ОСОБА_3 ПФУ і отримує пенсію по захворюванню, пов'язаному з аварією на Чорнобильській АЕС та отримує додаткову пенсію як інвалід 2 групи (а.с. 16-17).

22 грудня 2014 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова із заявою щодо перерахування та виплату йому основної та додаткової пенсії по 2 групі інвалідності в розмірах, визначених статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.01.2014 року (а.с. 11-12).

Листом від 31.12.2014 року за №548/Б-3 ОСОБА_3 ПФУ відмовило ОСОБА_1 на його звернення, в якому відповідач зазначив, що підстави для проведення перерахунку пенсії, починаючи з 01.01.2014 року відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні, розмір пенсії позивачу розрахований згідно вимог чинного законодавства у порядку та розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 (а.с. 13-15).

Не погодившись з відмовою відповідача щодо перерахунку пенсій позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 року 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту - ОСОБА_4 № 796), оскільки відповідно до ч.1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію (ст. 49 Закону № 796).

Відповідно до п.4 ст. 54 Закону № 796 (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по другій групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону № 796 (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам другої групи - 75% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.3 ст. 67 Закону № 796 (у редакції Закону України від 05.10.2006 р. № 231-V) встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Так, розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування» № 1058 від 9.07.2003 року і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Тому вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст. 46 Конституції України).

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 13.09.2014 року пенсія позивачеві виплачувалась в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 112 від 25.03.2014).

Разом з тим, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято ОСОБА_4 України № 3491 -VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19 червня 2011 року. Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2. 1, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2011, 2012 та 2013 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог, постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року (втратила чинність 01.01.2012р.) та постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року (набрання чинності 01.01.2012р.) були визначені мінімальні розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, у період з 23.07.2011 року по 31.12.2013 року розмір основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повинен визначатися відповідно до вказаних постанов Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року та № 1210 від 23.11.2011 року.

Однак, Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VII (в редакції, чинній до 03.08.2014 року) не було передбачено обмежень щодо застосування статей 50, 54 Закону № 796, тому позивач у період з 01.01.2014 року мав право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54 Закону № 796.

Так, згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року № 1622-VІІ передбачено, що відповідно до п. 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VII установлено, що норми та положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 4, ст. 94 із наступними змінами), Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 29, ст. 399 із наступними змінами), пункту «ж» частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 4, ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 6-1, 6-2, 6-3 та 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 24, ст. 182 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року №1622-VІІ, передбачено, що цей ОСОБА_4 набирає чинності з дня, наступного за днем його офіційного опублікування.

ОСОБА_4 було офіційно опубліковано в газеті «Голос України» 02.08.2014 року (№146), а відтак, з урахуванням дати набрання чинності вказаним Законом (03.08.2014 року), суд дійшов висновку, що позивач у період з 02.09.2014 року по 31.12.2014 року не мав право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями статей 50, 54 Закону № 796.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII установлено, що: Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік; норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

ОСОБА_4 набрав чинності з 01.01.2015 року, а відтак, з урахуванням дати набрання чинності вказаним Законом (01.01.2015 року), суд дійшов висновку, що позивач у період з 01.01.2015 року не має право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі, який встановлено положеннями статей 50, 54 Закону № 796.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідач, на вимогу ч.2 ст. 71 КАС України, довів обґрунтованість відмови позивачу в перерахунку пенсії.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 ПФУ, здійснивши ОСОБА_1 виплату щомісячної пенсії та призначеної щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю інвалідам 2 групи у зазначений період з 02 вересня 2014 року, діяли правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України на час виплати.

З огляду на викладене, відмовляючи у задоволенні відносно позовних вимог про визнання дій неправомірними, зобов`язання провести перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з 02.09.2014 року, суд виходить з того, що позивач у цей період не має права на отримання щомісячної основної державної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі, який визначено ч. 4 ст. 54 та ч.1 ст. 50 Закону № 796.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 94 КАС України.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 6 - 10, 14, 71, 86, 94, 159-163, 160, 167, ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 30.04.2015р.

Суддя А.М. Задорожна