Справа № 2а-11166/10/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/91187/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державного підприємства «Підприємство Холодногірської виправної колонії управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№ 18)»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2010

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2011

у справі № 2а-11166/10/2070

за позовом Державного підприємства «Підприємство Холодногірської виправної колонії управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№ 18)»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Харкова

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав позов про визнання неправомірними дій відповідача щодо зміни призначення платежу платника податків в платіжних дорученнях та вилучення коштів з каси; зобов'язання відповідача усунути допущені порушення прав позивача шляхом зарахування грошових коштів, сплачених позивачем, за призначенням платежу, які вказані в платіжних дорученнях; зобов'язання зарахувати грошові кошти, примусово вилучені з каси, як сплату податкових зобов'язань за місяць, в який було здійснено вилучення; зобов'язання відповідача зробити перерахунок нарахованих пені та штрафних санкцій у зв'язку з нарахуванням грошових коштів не за призначенням.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2010, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2011, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Державне підприємство «Підприємство Холодногірської виправної колонії управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№ 18)» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова проведена документальна невиїзна перевірка з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання за період з 01.12.2007 по 25.02.2010, за результатами якої складено акт від 19.03.2010. Актом зафіксовано несвоєчасну сплату позивачем узгоджених сум податкових зобов'язань за податковими деклараціями за жовтень та листопад 2007 року.

На підставі вказаного акту перевірки складено податкове повідомлення-рішення від 19.03.2010 №/0 про застосування до позивача на підставі п.п. 17.17 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ за затримку на 783 календарних днів фактичного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання в сумі 90057,78 грн. штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50 %, що складають 45028,90 грн.

ДПІ у Жовтневому районі м.Харкова проведена документальна невиїзна перевірка з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання за період з 05.01.2008 по 31.05.2010, за результатами якої складено акт від 11.06.2010 № 1308/15-02-36. Актом перевірки встановлено несвоєчасна сплата узгоджених сум податкових зобов'язань за податковими деклараціями за листопад, грудень 2007 року, січень 2008 року.

На підставі вказаного акту перевірки складено податкове повідомлення - рішення від 11.06.2010 № /0 про застосування до позивача на підставі п.п. 17.17 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ за затримку на 783 календарних днів строку сплати узгодженого податкового зобов'язання в сумі 141308,40 грн. штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50 %, що складають 70654,20 грн.

ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова проведена документальна невиїзна перевірка з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання за період з 04.03.2008 по 06.08.2010, за результатами якої складено акт №2094/15-02-36. В акті перевірки зафіксовані порушення строку сплати узгоджених сум податкових зобов'язань за податковими деклараціями за січень, лютий, березень, квітень, травень 2008 року.

На підставі вказаного акту перевірки складено податкове повідомлення - рішення від 20.08.2010 №/0/0 про застосування до позивача на підставі п.п. 17.17 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ за затримку на 836 календарних днів строку сплати узгодженого податкового зобов'язання в сумі 53148,85 грн. штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50 %, що складають26574 грн.

Позивач позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач протиправно змінював призначення визначеного позивачем платежу в платіжних дорученнях (перелік наведено позивачем) на сплату поточних податкових зобов'язань та направляв сплачені позивачем кошти в рахунок податкового боргу минулих періодів, а також протиправно без рішення про вилучення готівки з каси підприємства примусово вилучав з каси позивача грошові кошти та спрямовував ці кошти у рахунок погашення податкового боргу минулих років.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача є правомірними, оскільки згідно з п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. №2181-ІІІ податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2002 № 538 «Про затвердження Порядку стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі» готівкові кошти, виявлені податковим органом у касі та в інших місцях зберігання, за згодою платника податків спрямовуються в рахунок погашення його податкового боргу.

Залишаючи без змін постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з інших мотивів ніж суд першої інстанції. Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що змінюючи призначення платежу, зазначене платником податків, податковий орган діяв не у спосіб визначений законом. Однак при цьому суд апеляційної інстанції відмовив в задоволенні позову, мотивуючи свою позицію тим, що позивач не зазначив періоду за який він просить визнати неправомірними дії відповідача зі зміни призначення платежу та суми коштів, яку він просить зарахувати за призначенням, та за якими платіжними дорученнями. Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо вилучення коштів з каси, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач діяв у відповідності до вимог Порядку стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від15.04.2002 № 538, зокрема прийняв рішення від 19.01.2002 № 59 про здійснення стягнення коштів та продаж інших активів, що перебувають у власності платника податків, в рахунок погашення узгодженої суми податкового боргу.

Суд касаційної інстанції не може визнати законними та обґрунтованими оскаржувані судові рішення, оскільки суди порушили норми матеріального права та неповно встановили обставини, що мають значення для справи.

З положень п.п. 17.1.7 п. 17.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (чинного на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон № 2181-ІІІ) випливає, що розмір штрафу визначається в залежності від кількості прострочених календарних днів та обчислюється від погашеної суми податкового боргу.

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 р. № 1251-XII (із змінами та доповненнями) платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових) платежів у встановлені законами терміни.

Обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Таким чином, у разі самостійного перерахування до бюджету суми податкового зобов'язання, вважається, що такий платник виконав своє зобов'язання зі сплати податку за визначеними ним періодами.

Згідно із п.п. 5.4.1. п. 5.4 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Пунктом 7.7. статті 7 Закону № 2181-ІІІ визначена рівність бюджетних інтересів. З цією метою визначено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Однак у разі невикористання платником податків порядку погашення податкового боргу, передбаченого п.п. 7.7. ст. 7 Закону № 2181-ІІІ податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Законом № 2181-ІІІ визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, і серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

З наведеного випливає, що податковий орган не мав права самостійно змінювати призначення платежу визначеного платником податків, а тому визначення періоду, протягом якого відбулася затримка сплати узгодженого податкового зобов'язання, виходячи із дати погашення позивачем інших зобов'язань, є помилковим.

Відповідно до вимог п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону № 2181-ІІІ активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу. У разі, якщо такого платника податків визнано банкрутом, черговість задоволення претензій кредиторів визначається законодавством про банкрутство.

Таким чином, заборона примусово стягувати активи платників податків в рахунок погашення його податкового боргу окрім як за рішенням суду встановлена спеціальним законом з питань оподаткування.

Разом з тим Порядком стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2002 № 538 (чинним на час виникнення спірних відносин), зокрема пунктом 9 розділу І цього порядку, було передбачено право податкового органу готівкові кошти, виявлені у касі, в тому числі скриньці електронного контрольно-касового апарата, та інших місцях зберігання, за згодою платника податків спрямовувати в рахунок погашення його податкового боргу. У цьому разі посадові особи податкового органу у присутності матеріально відповідальної особи платника податків складають акт спрямування готівки в рахунок погашення податкового боргу такого платника податків за формою згідно з додатком 2. Копія акта передається платнику податків або уповноваженій ним особі.

Враховуючи наведене, при вирішенні справи слід з'ясувати, чи була згода позивача на вилучення коштів з каси та направлення їх в рахунок сплати погашення податкового боргу минулих періодів чи це було фактично примусове вилучення коштів позивача з каси.

З метою захисту прав та інтересів позивача від порушень органів державної влади, що є завданням адміністративного судочинства, всебічного та об'єктивного розгляду справи, суди мають вжити процесуальних заходів для захисту порушеного права платника податку і не мають право відмовляти у захисті порушеного права виходячи лише з того, що позивач не повно сформулював свої вимоги.

Порушення судами норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Підприємство Холодногірської виправної колонії управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області (№ 18)» задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2010 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2011 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун