Справа № 820/3156/15
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

05 травня 2015 р. Справа № 820/3156/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Нуруллаєва І.С.

при секретарі судового засідання - Малишевій І.М.,

за участю представника позивача - Гребець К.Г.,

представника відповідача - Балла М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Харкові про визнання дій неправомірними та стягнення суми ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Харкові, в якому просить суд:

- визнати дії відповідача щодо внесення змін до обліку осіб, яким виплачена пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за період з листопада по грудень місяці 2014 року на загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню в розмірі 28 075,16 грн незаконними;

- стягнути з відповідача витрати з приводу виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з листопада по грудень місяці2014 року в сумі 28 075,16 грн.

В обґрунтування позову вказано, що дії відповідача щодо внесений змін до обліку осіб, яким виплачена пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за період з листопада по грудень 2014 року на загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню в розмірі 28 075,16 грн. підлягають визнанню судом, як незаконні.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, просив відмовити в задоволені позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

З матеріалів справи встановлено, що сума невизнаних Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Харкові сум за період з листопада по грудень 2014 р. в розмірі 28 075,16 грн. складає собою суму основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Як встановлено судом, учасники СНД та члени їх сімей, отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно з пунктом 1 статті 25 цих Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

За змістом пункту 2 статті 7 Прикінцевих положень Закону України від 22 лютого 2001 року № 2272-Ш "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку цьому Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду соціального страхування від нещасних випадків, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом соціального страхування від нещасних випадків в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-ХІV) закріплено аналогічне правило: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на таку категорію інвалідів щодо відшкодування витрат на виплату пенсій яким виник спір.

За змістом частини другої статті 2 Закону № 1105-ХІV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України від 5 листопада 1991 року № XII "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1105-ХІV відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім цього пункту (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання-чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували цьому Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як встановлено з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ "Про охорону праці", які ліквідуються.

Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

У випадку відсутності згоди Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на включення витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності, до актів звірки розрахунків, вимоги про відшкодування таких сум вирішуються в судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, шляхом пред'явлення позову про стягнення цих сум.

Якщо ж нещасний випадок мав місце після розпаду СРСР, на території колишніх його республік, а зараз - незалежних країн, що входять до складу Співдружності Незалежних держав, то ці правовідносини повинні регулюватися з особливостями, визначеними Угодою про взаємне визнання праці на відшкодування шкоди, заподіяної працівнику професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров`я, які пов`язані з виконанням ними трудових обов`язків, підписана 9 вересня 1994 року державами колишнього СРСР (Азербайджан, Вірменія, Білорусія, Грузія, Казахстан, Киргизія, Молдова, Росія, Таджикистан, Туркменія, Узбекистан, Україна).

Враховуючи те, що нещасні випадки у спірних правовідносинах мали місце до розпаду СРСР, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Харкові на користь управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова суму невизнаних витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Вказана позиція відповідає вимогам рішення Верховного Суду України від 21 травня 2013 року по справі №21-129а13 за позовом управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси (далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно) до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Черкаси (далі - відділення Фонду, Фонд відповідно) про стягнення заборгованості, яке відповідно до ст. 224-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Щодо вимог стосовно осіб, переселенців із зони АТО, то відповідно до п.8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 - Особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати.

Відповідно до п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.07.2014 року №895/25672 - заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації). В даному випадку пенсіонери - переселенці із зони АТО надавали до управління заяву, копію паспорта, копію ідентифікаційного коду та іноді копію пенсійного посвідчення.

За період з листопада по грудень місяць 2014 року управління за заявами осіб провело нарахування і виплату пенсії 42 пенсіонерам - переселенцям із зони АТО на загальну суму 26985,35 грн, що підтверджується розпорядженнями, які наявні в матеріалах справи.

З приводу стягнення витрат на виплату пенсії по втраті годувальника чоловіка ОСОБА_5, у випадку коли дружина ОСОБА_6 на момент загибелі потерпілого не перебувала на його утриманні.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело до існування. Частина 3 вищевказаного Закону передбачає, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч.2 цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

З 13.01.2011 року відповідно до особистої заяви ОСОБА_6 пенсія була призначена по втраті годувальника. Підставою для призначення були наступні документи: свідоцтво про смерть ОСОБА_5; акт про нещасний випадок на виробництві №115; свідоцтво про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; довідка від 06.07.1972 року №962 видана ОСОБА_6, про те що вона була на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_5 і з 1948 року ніде не працювала.

З приводу відшкодування витрат на виплату допомоги на поховання ОСОБА_7, суд зазначає, що ОСОБА_7 з 30.01.1997 року по 20.12.2014 року перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України і отримував пенсію по інвалідності, яка наступила внаслідок нещасного випадку на виробництві, що підтверджується наступними документами: акт про нещасний випадок від 15.08.1996 року (форма Н-1); витяг із акту огляду у МСЕК про встановлення 2-ї групи інвалідності з 30.01.1997 року, виданий Міжрайонною нейроофтальмологічною медико-соціальною комісією. Інвалідність встановлена до 30.01.1998 року. Причина інвалідності - трудове каліцтво; витяг із акту огляду у МСЕК про встановлення 3-ї групи інвалідності з 01.02.1998 року, виданий Міжрайонною нейроофтальмологічною медико-соціальною комісією. Інвалідність встановлена безстроково. Причина інвалідності - трудове каліцтво.

Посилання відповідача на Інструкцію про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затверджену наказом Міністерства охорони здоров'я України 15.11.2005 року №606 на думку управління є недоречним, бо в загальних положеннях вказано, що Законами України «Про охорону праці» (зі змінами), «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено відшкодування шкоди утриманцям працівника (годувальника) у разі його смерті якщо визначено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом. А тому посилатися про наявність довідки про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом є недоречним, бо управління прохає лише відшкодувати допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Отже відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, підтвердженого долученими до матеріалів справи доказами, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача є саме стягнення вказаних коштів, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дії відповідача щодо внесення змін до обліку осіб, яким виплачена пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та зобов'язання відповідача включити до актів щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві з урахуванням відкоригованого обліку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, що матиме своїм наслідком відшкодування коштів Пенсійному фонду України Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України слід відмовити.

Вказана позиція відповідає вимогам рішення Верховного Суду України від 19.03.2012 р. по справі № 21-364а11 за позовом управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові про зобов'язання вчинити дії, яке відповідно до ст. 224-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 71, 94, 128, 159, 160-164, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Харкові про визнання дій неправомірними та стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача витрати з приводу виплати пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії в зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з листопада по грудень місяці 2014 року в сумі 28 075 ( двадцять вісім тисяч сімдесят п'ять) грн 16 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 06 травня 2015 року.

Суддя Нуруллаєв І.С.