Справа № 826/1452/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23 квітня 2015 року 11 год. 00 хв. № 826/1452/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдом" до Державної інспекції України з контролю за цінами про визнання протиправним та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2014 року відмовлено повністю у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдом" (далі - позивач) до Державної інспекції України з контролю за цінами (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 19 грудня 2013 року № 109 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін (далі - оскаржуване рішення).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла 12 березня 2015 року та, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для її нового розгляду і вирішення 16 березня 2015 року визначено суддю Данилишина В.М.

Ухвалою суду від 19 березня 2015 року справу прийнято до провадження та її призначено до розгляду у судовому засіданні колегією суддів.

У судове засідання 08 квітня 2015 року представники сторін не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторони повідомлені своєчасно та належним чином. При цьому, 06 квітня 2015 року до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача у порядку письмового провадження. Заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 08 квітня 2015 року судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

До суду 10 квітня 2015 року надішли письмові заперечення відповідача проти позову, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2015 року вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій скасовано у зв'язку з тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано всі обставини (які б були підтверджені дослідженими у ході судового розгляду справи доказами), необхідні для всебічного, повного та об'єктивного розгляду та вирішення справи по суті.

Врахувавши позицію, викладену в ухвалі суду касаційної інстанції від 26 лютого 2015 року, на новому розгляді справи судом першої інстанції, у тому числі додатково, з'ясовано наступне.

Так, відповідачем проведено перевірку дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, за результатами якої складено акт № 205, відповідно до висновків якого, позивачем надавались послуги з централізованого водопостачання та водовідведення без встановлення цін/тарифів уповноваженим органом. Послуги з централізованого водопостачання та водовідведення надано на загальну суму 401652,69 грн. Вказане є порушенням ч. 2 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон).

На підставі акту перевірки, 19 грудня 2013 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення про вилучення у позивача в дохід державного бюджету штрафу у розмірі 401652,69 грн., а також зобов'язання позивача повернути споживачам суму необґрунтовано отриманої виручки у розмірі 401652,69 грн.

В ухвалі суду касаційної інстанції від 26 лютого 2015 року зазначено, що оскаржуючи законність оскаржуваного рішення позивач посилається на те, що він не здійснював надання послуг населенню. Крім того, відповідачем не зазначено, яку саме виручку отримано позивачем від надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

На підтвердження своїх доводів позивач посилався на те, що він здійснював свою господарську діяльність на підставі договору, укладеного 01 лютого 2010 року із ТОВ "Трейдом-Сервіс", за умовами якого не передбачено надання позивачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. До того ж, такі послуги позивачем не надавались.

Предметом дослідження у справі є встановлення факту надання позивачем житлово-комунальних послуг, визначення часу, протягом якого такі послуги надавались, їх обсягу та визначення позитивної різниці між фактичною виручкою, отриманою позивачем від продажу (реалізації) товару, та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання.

Наявні у матеріалах справи докази, у тому числі надані відповідачем, не дозволяють зробити висновок про те, що позивачем надавались житлово-комунальні послуги споживачам таких послуг. Судами попередніх інстанцій не встановлено наявності позитивної різниці між отриманою позивачем фактичною виручкою та виручкою за цінами, встановленими у передбачений законом спосіб.

Судами не з'ясовано, чи приймалось органом місцевого самоврядування, відповідно до ст. 7 Закону, рішення про визначення позивача виконавцем житлово-комунальних послуг та про укладання відповідного договору із позивачем на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг.

Крім того, згідно зі 20 Закону, сума необґрунтованої виручки, одержаної суб'єктами господарювання, повертається споживачам лише за умови, що підприємство на постійній основі надає житлово-комунальні послуги або має адресних споживачів. Проте, судами наявність чи відсутність цих передумов застосування такої санкції не з'ясовувалась.

Враховуючи позицію суду касаційної інстанції, суд зазначає, що у ході нового розгляду справи відповідачем не надано суду будь-яких доказів, зокрема тих, про які зазначено в ухвалі суду касаційної інстанції від 26 лютого 2015 року, на підставі яких суд міг би прийти до висновку про помилковість доводів позивача та правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Позивачем, у свою чергу, у ході нового розгляду справи, на підтвердження обґрунтованості заявлених ним вимог, надано суду письмові пояснення по суті позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд додатково з'ясував наступне.

Відповідно до ст.ст. 1, 13 Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Зокрема, Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10 серпня 2004 року № 150 (далі - Примірний перелік).

Згідно з пп. 1.1.13 п. 1.1 розділу 1 Примірного переліку, централізоване водопостачання та водовідведення: регулювання та гідравлічне випробовування систем водопостачання та каналізації; заміна прокладок у водопровідних кранах; ущільнення згонів; усунення засмічень внутрішньобудинкових водопровідних мереж та каналізаційних випусків; регулювання змивних бачків, заміна прокладок біля дзвона та кульового клапана; прочищення сифонів, лежаків; притирання пробкових кранів і змішувачів; поновлення сальникових ущільнень; установка обмежувачів - дросельних шайб; очищення бачків від вапнякових відкладень; закріплення приладів, що розхитались; закріплення трубопроводів; перевірка несправностей каналізаційних витяжок; утеплення зовнішніх водозабірних кранів та колонок; заміна гумових муфт та манжетів унітазів; підкарбування розтрубів та ущільнення стиків каналізаційних труб; очищення, промивання, знезараження водонапірних баків на горищах будівель; встановлення у кришці ревізій гумових прокладок.

Тобто, як вбачається з вище викладеного, норми чинного законодавства житлово-комунальних послуг визначають пов'язаність їх надання із будинками чи спорудами, чи прибудинковими територіями.

Судом з'ясовано, що відповідач житлово-комунальними послугами визнав послуги, які надавались позивачем ТОВ "Трейдом-Сервіс" на підставі договору від 01 лютого 2010 року № 01/02-В, за умовами якого позивач, як виконавець, зобов'язався надати ТОВ "Трейдом-Сервіс", як замовнику, послуги із забезпечення умов водопостачання та водовідведення житлового масиву на території за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, вулиця Солов'яненко, ж/м Сосновий бір та ж/м Сонячний берег, а замовник - здійснити оплату за надані послуги у розмірі та згідно порядку, встановленого договором.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 ст. 1 договору № 01/02-В, виконавцем надаються послуги з використанням власних мереж, обладнання, механізмів та транспортних засобів.

До складу послуг із забезпечення умов водопостачання та водовідведення входить: забезпечення умов отримання холодного водопостачання з використанням мереж виконавця; забезпечення умов водовідведення з використанням мереж виконавця; технічне обслуговування мережі водопостачання та водовідведення, зливної каналізації; поточний ремонт інженерних мереж та технічних засобів, що використовуються виконавцем при наданні послуг, розташованих на території житлового масиву; обслуговування системи резервного енергопостачання для безперебійного водопостачання та функціонування водовідведення.

Тобто, як вбачається з вище викладеного, за умовами договору № 01/02-В позивач не приймав на себе зобов'язань із надання будь-яких послуг у будинках, спорудах, комплексах споруд чи будівель, а також на будь-яких прибудинкових територіях, які належать третім особам. Вище викладене свідчить, що послуги, які є предметом договору, не відповідають ознакам, за наявності яких норми Закону відносять такі послуги до житлово-комунальних, зокрема, комунальних.

Послуги, які позивач надавав на підставі договору № 01/02-В, не відносяться до послуг у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, визначених Примірним переліком. Також послуги, передбачені договором № 01/02-В, не відносяться до комунальних послуг відповідно до ст. 13 Закону.

Згідно з п.п. 4, 9 ч. 1 ст. 7 Закону, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; укладання договорів з підприємствами різних форм власності на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг.

У ході нового розгляду справи судом з'ясовано, що Козинська селищна рада, як орган місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг на території, на якій позивачем надавались відповідні послуги, не укладала з позивачем будь-яких договорів на вироблення/виконання житлово-комунальних послуг. Позивач не є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг на території Козинської селищної ради, оскільки таким суб'єктом є Козинське водопровідно-каналізаційне підприємство ТОВ "Агробудівник".

Отже, підсумовуючи усе вище викладене, суд прийшов до висновку, що зроблений відповідачем за результатами проведеної перевірки позивача висновок є безпідставним, а тому заявлена позивачем вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдом" до Державної інспекції України з контролю за цінами про визнання протиправним та скасування рішення відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 109 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін, прийняте 19 грудня 2013 року Державною інспекцією України з контролю за цінами стосовно товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдом".

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдом" () здійснений ним судовий збір у розмірі 487,20 грн. (Чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) із Державного бюджету України.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда