Справа № 210/5317/14-а
Суддя: Костенко В. В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5317/14-а
Провадження № 2-а/210/25/15
П О С Т А Н О В А

іменем України

"23" квітня 2015 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костенко В.В.

при секретарі Панчук О.І.

за участю представника позивачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу про визнання дій протиправними та скасування рішення субєкта владних повноважень,-

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2014 року до суду звернулись позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з адміністративним позовом до виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу про визнання протиправними та скасування рішення субєкта владних повноважень та покладання на нього обовязку вчинити певні дії відносно приватизації квартири по вул. Постишева 4/14.

В ході судового розгляду 23 грудня 2014 року представником позивачів ОСОБА_2 було подано уточнену позовну заяву, якою було змінено позовні вимоги, які обґрунтовані наступними обставинами.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Кривий Ріг від 19.06.1992 № 229 отримали службовий ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_1, де були зареєстровані з 1992 року.

У 2014 році позивачі звернулись до відповідача з метою отримання дозволу на приватизацію квартиру АДРЕСА_1. Однак рішенням виконкому Дзержинської районної у місті ради від 17.09.2014 року № 368 отримали відмову в приватизації зазначеного майна. Свою відмову відповідач обґрунтував наявністю рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 22.04.2010 № 96, яким квартира АДРЕСА_1 була виключена з числа службових, та крім того, цим рішенням було скасовано рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Кривий Ріг від 19.06.1992 № 229 в частині виділення ОСОБА_3 службового житлового приміщення за вказаною адресою без надання права постійного користування.

Не погодившись із відповіддю суб»єкта владних повноважень, позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом з метою скасування незаконних, на їх думку, рішень відповідача.

В судове засідання позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зявились, була присутня їх представник, яка підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача не зявився, поза межами судового засідання надав заперечення на адміністративний позов, які полягають у тому, що відповідач не вбачає підстави для поновлення строків на подання адміністративного позову, так як позивачці ОСОБА_3 було у 2010 році повідомлено про зміст рішення від 22.04.2010 № 96.

Крім того, позивачі втратили право на постійне проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 у звязку з тим, що ОСОБА_3 не має трудових відносин з КЖП № 7 та пропрацювала на підприємстві лише 4 роки та 7 місяців, а тому згідно вимог ст.ст. 124, 125 Житлового кодексу Української РСР підлягає виселенню із вказаного житла.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає. що ОСОБА_3 не має підстав для передачі їй квартири у постійне користування, то це виключає право мешканців на приватизацію.

Дослідивши надані сторонами докази та їх пояснення, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 в окремій частині не підлягають задоволенню, а в іншій потребують закриття провадження з огляду на наступне.

Враховуючи, що представником позивачів ОСОБА_2 було подано уточнену позовну заяву, та відповідно до ухвали суду від 23 квітня 2015 року первісний позов залишено без розгляду, суд розглядає позовні вимоги, уточнені 23 грудня 2014 року.

Суд не вбачає правових підстав для відновлення строку на подання адміністративного позову та вважає його не пропущеним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при поданні позову вказують на те, що про наявність рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 22.04.2010 № 96 вони дізналися лише зі змісту рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 17.09.2014 року № 368 про відмову у приватизації квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідач заперечував з цього приводу, однак не надав жодних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 дійсно була своєчасно повідомлена про рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 22.04.2010 № 96.

Враховуючи зазначене, відсутні дані, які б свідчили, що позивачами було пропущено строки позовної давності.

Розглянувши позовні вимоги щодо визнання частково протиправним рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 22.04.2010 № 96 та виключення з нього фрази «без надання права постійного користування», суд вважає, що в цій частині вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 118 Житлового кодексу України службові житлові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Позивачці ОСОБА_3 квартира по вул. Постишева 4/14 була розподілена рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Кривий Ріг від 19.06.1992 № 229 «Про матеріали з житлових питань» як службове житло працівнику ЖКП «Металург» (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що житлово-комунальне підприємство «Металург», створене у 1992 році, з 08 лютого 1995 року було перейменоване в житлово-комунальну контору № 7, а з 14 грудня 2000 року в Комунальне-житлове підприємство № 7 (а.с. 38).

Згідно з довідкою ліквідатора КЖП № 7 від 20 листопада 2014 року № 02-03/9/919 позивачка ОСОБА_3 у період з 03 січня 1992 року по 31 жовтня 1995 року та з 11 червня 2002 року по 08 серпня 2002 року працювала на вказаному підприємстві (а.с. 36).

Відповідно до довідок ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг», ліквідатора КЖП № 3, директора КЖП № 8 (а.с. 37, 40, 41) в різні періоди часу, коли позивачка займала службову квартиру АДРЕСА_1, вона фактично працювала на зазначених підприємствах.

Стаття 124 Житлового кодексу України передбачає, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст. 125 Житлового кодексу України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років або осіб, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення.

Враховуючи вищезазначені обставини, у звязку з тим, що на момент ухвалення рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 22.04.2010 № 96 «Про матеріали з житлових питань» позивачка не перебувала у трудових відносинах з КЖП № 7, та не пропрацювала на даному підприємстві 10 років, квартира АДРЕСА_1 могла бути виключена з числа службових, а ОСОБА_3 позбавлена права користування вказаним житлом.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що вищезазначене житло з самого початку було надано позивачці ОСОБА_3 не на постійній основі, а на тимчасових засадах, повязаних, з періодом її роботи в КЖП № 7. Таким чином, позивачка завжди займала службову квартиру на вул. Постишева 4/14 на умовах строкового користування без надання їй права постійного користування цим житлом.

Відносно п.п.4, 5 уточнених позовних вимог, суд вважає, що провадження по ним підлягає закриттю, у звязку з їх не підвідомчістю адміністративному суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 7 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Основними критеріями відмежування справ підсудних адміністративним судам є суб'єктний склад та характер спірних правовідносин, тобто обов'язковим учасником публічно-правового спору має бути суб'єкт владних повноважень, а предметом судового розгляду у адміністративному проваджені має бути публічно-правовий спір.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій у тих правовідносинах, щодо яких виник спір. Суб'єкт владних повноважень, до якого заявлено позов, повинен здійснювати владні управлінські функції щодо позивача.

Так, відповідно до змісту адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, вбачається, що на підставі рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Кривий Ріг від 19.06.1992 № 229 «Про матеріали з житлових питань» та службового ордеру позивачка ОСОБА_3 вселилась в квартиру АДРЕСА_1.

Бажаючи використати своє право на приватизацію вказаної квартири позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 2014 році звернулась до відповідача, на підставі рішення якого від 17 вересня 2014 року отримала відмову в приватизації квартири АДРЕСА_2 (а.с. 39).

Не погодившись із вказаним рішенням субєкта владних повноважень, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулась до суду, вважаючи, що вказаним рішенням порушено їх житлові права, та прагнучи зобовязати відповідача вчинити дії щодо прийняття позитивного рішення відносно передання у їх власність в порядку приватизації зазначеного у позові майна.

Таким чином, суть позовних вимог зводиться до зобов'язання відповідача вчинити з позивачами правочин, спрямований на зміну речово-правових відносин. У таких правовідносинах відповідач виступає як особа, яка представляє власника нерухомого майна житлового фонду, що може бути обєктом приватизації, реалізуючи його цивільну (господарську) правосуб'єктність, та не здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, а, відтак, не є суб'єктом владних повноважень відповідно до ст.17 КАС України. Наявність при цьому у відповідача статусу органу місцевого самоврядування не змінює правову природу спірних відносин та не робить даний спір публічно-правовим, як і заявлені вимоги.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що предметом адміністративного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у цій частині фактично є спір про житлове право позивачів, який підвідомчий суду цивільної юрисдикції.

Вказана судом правова позиція підтверджується інформаційним листом Верховного суду України від 26.12.2005 року №3.2.-2005, який зазначає, що у випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Крім того, п.п. 21, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (субєкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і субєктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України. Ураховуючи положення статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (субєктом владних повноважень) як субєктом публічного права та субєктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії субєкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь субєкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобовязання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача субєкта владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1. ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що провадження у справі щодо позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно скасування рішення виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривий Ріг ради від 17 вересня 2014 року № 368, яким позивачам відмовлено в приватизації квартири АДРЕСА_3, та зобовязання відповідача надати дозвіл на приватизацію вищевказаного майна, підлягає закриттю.

Одночасно з цим, суд зазначає, що повторне звернення з тією ж позовною заявою до адміністративного суду не допускається, при цьому судом не обмежується право позивачів на звернення з аналогічною позовною заявою до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 11, 17, 157, 159, 163 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради в частині визнання частково протиправними та виключення з рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 22.04.2010 року № 96 «Про матеріали з житлових питань» фрази «без надання права постійного користування», як такої, що суперечить ч.3 ст. 9 та ст. 72 Житлового кодексу України.

Закрити провадження в частині позовних вимог, викладених в п.4 та 5 уточненої позовної заяви від 23.12.2014 року щодо визнання протиправним та скасування рішення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 17 вересня 2014 року № 368 «Про відмову у приватизації квартири АДРЕСА_4 та зобовязання прийняти до розгляду документи щодо приватизації даної квартири та надання дозволу на її приватизацію, як такі, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при проголошенні постанови у той же строк із дня отримання її копії.

Постанова суду у повному обсязі буде виготовлена на протязі пяти днів із дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Суддя: В. В. Костенко