Справа № 813/3936/13а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Справа № 876/10454/13
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Святецького В.В., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року в адміністративній справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до дочірнього підприємства «Дуатекс» про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2013 року позивач Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ДП «Дуатекс», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 19333,96 грн. та пеню 135,24 грн., у зв'язку із невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

З цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення. Згідно зі звітом відповідача ДП «Дуатекс» за 2012 р. середньооблікова кількість штатних працівників становила 106 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів 3 особи. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2012 р. для відповідача становив 4 особи, а тому ДП «Дуатекс» не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 1 особи. Також зазначає апелянт, що Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» встановлює рівні умови господарської діяльності для всіх підприємств в аспекті дотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення та не пов'язує відповідний обов'язок підприємства з будь-якими обставинами, з яких інвалід не працює на підприємстві.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 18.06.2013 р. та прийняти нову постанову, якою задоволити позовні вимоги.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому КМ України.

Згідно ч.3 ст.18-1 цього Закону, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працюючих від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем ДП «Дуатекс» дотримано вимог ч.1 ст. 19 вищевказаного Закону щодо встановлення нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Так, судом встановлено, що згідно Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2012 рік по формі № 10-ПІ, у відповідача ДП «Дуатекс» середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу в 2012 році становила 106 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати у відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» складає 4 осіб, а середньооблікова кількість працюючих інвалідів становить 3 осіб (а.с. 6).

Звітами про наявність вакансій за лютий - листопад 2012 року по формі № 3-ПН, які подано відповідачем до Миколаївського РЦЗ, було поінформовано наявність у ДП «Дуатекс» робочих місць для працевлаштування інвалідів (а.с. 17-24).

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Отже, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, при вирішенні питання про порушення роботодавцем вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» слід враховувати чи роботодавцем створено робочі місця відповідно встановленого нормативу та чи проінформовано центр зайнятості про наявність вільних робочих місць.

Як установлено судом і зазначено вище, на виконання вимог законодавства, відповідач створив робочі місця для інвалідів згідно нормативу - 4 осіб та направив до Миколаївського районного центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів, але одне робоче місця залишились вакантними у зв'язку з ненаправленням для працевлаштування інвалідів уповноваженими органами.

При цьому, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази того, що відповідач створював перешкоди для працевлаштування інвалідів чи вчиняв інші дії, які б вказували на суб'єктивне невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Обов'язок відповідача щодо виконання вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

У зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, в результаті чого 1 робоче місце інваліда було незайнятим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість застосування до ДП «Дуатекс» санкцій та нарахування пені за несплату таких санкцій.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2013 року в адміністративній справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до дочірнього підприємства «Дуатекс» про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: В.В. Святецький

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 30.04.2015 року.