Справа № 643/1184/15-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 р.Справа № 643/1184/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С., Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про поновлення строку для звернення за захистом порушених прав, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

30.01.2015 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі - УПФУ, відповідач), яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність УПФУ щодо непроведення йому перерахунку основної та додаткової пенсії, як інваліду, особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2014 року;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому основну та додаткову пенсії, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 01.01.2014 року у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням ч. 3 ст. 67 Закону № 796-ХІІ, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше сплачених сум (проведених виплат);

- зобов'язати УПФУ нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», враховуючи 8-кратний розмір пенсії згідно ст. 54 Закону № 796-ХІІ, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», але своєчасно не сплаченої пенсії, у розмірі, обчисленому згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 159 від 21.02.2001 року за період з 01.01.2014 року по 30.12.2014 року.

Разом з позовними вимогами заявлено клопотання про поновлення строку для звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він як інвалід 2 групи внаслідок захворювання, пов'язаного аварією на Чорнобильській АЕС, отримує державну пенсію, передбачену ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ. Посилаючись на те, що розмір призначеної та виплачуваної йому пенсії у 2014 році не відповідає розмірам, визначеним ч. 4 ст. 54 та ст. 50 цього Закону, і на відмову УПФУ привести його у відповідність із вимогами Закону, позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов'язати його усунути це порушення, провівши вказані перерахунки з 01.01.2014 року. Крім того, вважаючи, що відповідач своєчасно не виконавши грошове зобов'язання щодо виплати державної та додаткової пенсії в розмірах, передбачених ч. 4 ст. 54 та ст. 50 Закону № 796-ХІІ, повинен відшкодувати йому компенсацію втрати частини доходів, у розмірі обчисленому відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 з 01.01.2014 року по 30.12.2014 року.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позов задоволено частково:

- поновлено строк звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав;

- визнано протиправною бездіяльність відповідача з 01.01.2014 року по 03.08.2014 року;

- зобов'язано УПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 перерахунок основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону № 796-ХІІ, з урахуванням ст. 67 Закону № 796-ХІІ за період часу з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року;

- в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, УПФУ в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга УПФУ підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), - частковому скасуванню, з наступних підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, звернення до суду є строковим.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Положеннями ч. 2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія, це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом своїх, як він вважає, порушених з 01.01.2014 року прав на отримання пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в законодавчо визначеному розмірі - 30.01.2015 року, тобто, з урахуванням вищенаведених положень, з порушенням (шестимісячного) строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ст. 99 КАС України.

Судом встановлено, що кожного місяця у 2014 році УПФУ подавалися до відділення зв'язку № 121 ХД УДППЗ «Укрпошта» списки (додаток 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596) на зарахування пенсії позивача, дата виплати - 12 число кожного місяця.

Оскільки позивачем не спростовується дата зарахування/отримання пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, колегія суддів приходить до висновку, що позивач мав можливість дізнатися про порушення свого права, починаючи з 12-го числа кожного місяця, за який виплачується пенсія.

Отже, позивач щомісяця отримував пенсію в конкретному розмірі, таким чином, мав реальну можливість звернутися до суду за захистом порушених, як він вважає, прав в межах строку позовної давності, встановлених законом.

Доводів, які б свідчили про поважність причин пропуску ним строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, позивач - ОСОБА_1 суду не надав.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на положення ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки зазначені норми стосуються сум пенсій, які були нараховані та не виплачені своєчасно з вини пенсійного органу.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року в частинах: поновлення строку звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав; визнання протиправною бездіяльність відповідача з 01.01.2014 року по 11.07.2014 року; зобов'язання УПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 перерахунок основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону № 796-ХІІ, з урахуванням ст. 67 Закону № 796-ХІІ за період часу з 01.01.2014 року по 11.07.2014 року, - з прийняттям нового рішення про залишення без розгляду зазначених позовних вимог ОСОБА_1

Приймаючи рішення щодо залишення без змін апеляційної скарги УПФУ в частині вимог, що стосуються періоду часу з 12.07.2014 року по 02.08.2014 включно, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до категорії 1 осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, перебуває на обліку в УПФУ, одержує пенсію призначену на умовах Закону № 796-ХІІ.

При обчисленні розміру основної та додаткової пенсії позивача у 2014 році УПФУ керувався положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо неправомірності нарахування та виплати відповідачем позивачу у період з 12.07.2014 року по 02.08.2014 року державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, не в розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам ІІ групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 цього Закону визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії І, та зазначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Зміни, внесені п.п. 12, 15 п. 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 року N 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розміру державної пенсії та додаткової пенсії, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року N 10-рп/2008.

Відповідно до Конституції України закон про Державний бюджет України діє з 1 січня по 31 грудня календарного року.

Пунктом 4 розділу VІІ Закону України від 23.12.2010 року № 2857-VI «Про Державний бюджет України на 2011 рік», в редакції закону, що набула чинності з 22.07.2011 року згідно із Законом України від 14 червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 22.12.2011 року № 4282-VI «Про Державний бюджет України на 2012 рік», п. 4 Прикінцевих положень Закону України від 06.12.2012 року № 5515-VI «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачалось, що у 2011, 2012 , 2013 роках державна пенсія по інвалідності та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначаються в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Закон України від 16.01.2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» до змін, внесених Законом України від 31.07.2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03 серпня 2014 року, не передбачав того, що державна пенсія по інвалідності та додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю, призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з 01.01.2014 року (до 03.08.2014 року) відновили свою дію положення ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 12.07.2014 року по 02.08.2014 року суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права надавши перевагу ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як нормативно-правовому акту, що має вищу юридичну силу.

Також, судом правильно визначено про те, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України від 09.07.2003 року N 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо виплатити компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати відповідно до положень Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року № 159 та прийнятого з метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, враховуючи наведені положення та ті обставини, що пенсійні виплати, заявлені в позовних вимогах, відповідачем, на час звернення позивача до суду, нараховані не були, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача провести йому компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є необґрунтованою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що в іншій частині оскаржувана постанова є такою, що відповідає приписам ст. 200 КАС України. Підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків колегії суддів не спростовують.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду сторони до засідання суду апеляційної інстанції не прибули, у зв'язку з чим, в порядку, передбаченому ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України, розгляд справи відбувся за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 10 ст. 183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 41 ч. 1, 99, 100, 160, 167, 183-2, 185, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова - задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року - скасувати в частині поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду за захистом свої прав.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова за період з 01.01.2014 року по 11.07.2014 року та про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 перерахунок основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період часу з 01.01.2014 року по 11.07.2014 року, - з прийняттям нового судового рішення про залишення даних позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду.

В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року - залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Л.О. Донець

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 30 квітня 2015 року.