Справа № 802/4032/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про зупинення провадження по справі

м. Вінниця

29 квітня 2015 р. Справа № 802/4032/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.

суддів: Вергелеса А.В.

Заброцької Л.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України

про: скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити дії.

Позивачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що позовні вимоги мотивовані невідповідністю застосованих при звільненні позивача норм Закону України «Про очищення влади» Конституції України. При цьому позивачем вказано, що на розгляді Конституційного Суду України перебуває справа за конституційним поданням 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про очищення влади». На думку сторони позивача, результати розгляду справи за вказаним конституційним поданнями матимуть значення для розгляду адміністративної справи, а тому провадження у справі № 802/4032/14-а слід зупинити.

Надавши оцінку мотивам клопотання, заслухавши пояснення позивача, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для його часткового задоволення з огляду на таке.

Суд встановив, що оскаржуваним у справі наказом Генеральної прокуратури України № 2533-ц від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звільнено із посади старшого прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України у зв'язку із припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України. Як нормативну підставу для звільнення зазначено також п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

Позивач, обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у справі зазначив, що застосовані як підстава його звільнення норми Закону № 1682-VII є неконституційними. На неконституційність норм Закону № 1682-VII позивач зіслався також як і на підставу адміністративного позову у справі. При цьому, позивач звернув увагу суду на наявність у провадженні Конституційного суду України справи за конституційним поданням 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про очищення влади». У зв'язку із тим, заявлено клопотання про зупинення провадження у справі із посиланням на п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України.

Визначаючись щодо наявності передбачених процесуальним Законом підстав для зупинення провадження у справі, суд зазначає, наступне.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України, суд має право зупинити провадження за наявності інших причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

Водночас, в силу норми п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Встановлено, що на розгляді Конституційного Суду України перебуває справа за конституційними поданнями Верховного Суду України та 47 народних депутатів (ухвалою колегії суддів КСУ об'єднано в одне конституційне провадження), щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII (http://www.ccu.gov.ua/uk/publish/article/271213).

Інформація, що міститься на офіційному веб-сайті суду вважається достовірною, оскільки згідно п. 5 Параграфу 58 Глави 9 Розділу III Регламенту Конституційного Суду України, рішення, висновки Конституційного Суду України, ухвали Конституційного Суду України про припинення конституційного провадження (розгляду) та про відмову у відкритті конституційного провадження у справах розміщуються на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України.

Згідно ч. 2 ст. 61 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР, Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині.

Закони, інші правові акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення (частина друга статті 152 Конституції України).

У разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними (ч. 3 ст. 61 вказаного Закону).

Згідно ч. 2-3 ст. 70 Закону № 422/96-ВР, у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

Конституційний Суд України має право зажадати від органів, зазначених у цій статті, письмового підтвердження виконання рішення, додержання висновку Конституційного Суду України.

Згідно ч. 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 року у справі № 1-31/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що у випадку визнання неконституційним окремих норм Закону України «Про очищення влади» такі втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Проте, як зазначалося, Конституційний Суд вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, в тому числі щодо зміни правового регулювання певних суспільних відносин.

При цьому необхідно звернути увагу і на те, що визнання неконституційними великої кількості норм Закону України «Про очищення влади» за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності їх Основному Закону може призвести до порушення його логіки і структури, зумовить появу прогалин у ньому. У зв'язку із цим, може виникнути необхідність вжиття додаткових заходів щодо забезпечення виконання прийнятого Рішення. Додаткові заходи, у свою чергу, можуть стосуватися внесення змін до чинного Закону № 1682-VII.

Так, згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 року (справа № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Виходячи із зазначеного, за результатами розгляду конституційних подань щодо Закону України «Про очищення влади» правове регулювання суспільних відносин пов'язаних із проведенням очищення влади (люстрації) в залежності від рішення Конституційного Суду може змінитися. Вказане підтверджує висновок про неможливість розгляду даної адміністративної справи до набрання законної сили рішенням Суду конституційної юрисдикції у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 47 народних депутатів України. Тому, правовою підставою для зупинення провадження у справі слід вважати п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України.

При розгляді клопотання необхідно звернути увагу і на те, що в силу ст. 159 КАС України, на суд покладено обов'язок прийняти рішення, яке б відповідало критерію обґрунтованості.

Згідно ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини (п. 25 рішення від 18 липня 2006 року за заявою № 63566/00 Проніна проти України) зазначив про недопустимість ігнорування національними судами важливого аргументу заявниці щодо неконституційності положення закону.

Тому, в контексті наведеного, обґрунтованим вважається судове рішення, у мотивувальній частині якого надано відповідь на усі істотні доводи сторін спору.

Проте, суд при розгляді даної справи не в змозі ані підтвердити ані спростувати аргументи позивача про неконституційність окремих норм Закону України «Про очищення влади», оскільки суд загальної юрисдикції не може, застосувавши Конституцію як акт прямої дії, визнати неконституційними норми Закону, так як це віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»).

Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Конституційний суд України», конституційний Суд України - єдиний орган конституційної юрисдикції в Україні.

Прийняття рішень про визнання неконституційними норм Закону № 1682-VII відноситься до виключної компетенції Конституційного Суду України.

Таким чином, адміністративний суд розглядаючи дану справу водночас являється і носієм обов'язку надати аргументовану відповідь на доводи сторін спору, а з іншої сторони позбавлений правового механізму самостійно зробити висновок щодо відповідності тієї чи іншої норми Закону № 1682-VII вимогам Основного Закону.

Тому, необхідність вжиття усіх можливих процесуальних заходів для отримання відповіді на питання щодо відповідності окремих норм Закону № 1682-VII (конституційність яких поставлено під сумнів позивачем) нормам Конституції України також зумовлює висновок про наявність підстав для зупинення провадження у справі саме у зв'язку із неможливістю прийняття в повній мірі обґрунтованого судового рішення до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України щодо конституційності норм Закону № 1682-VII.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі проте не на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України як просив позивач, а на підставі п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України, до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII. Тому, клопотання позивача слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 156, 165, 186, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі № 802/4032/14-а задовольнити частково.

Зупинити провадження у справі № 802/4032/14-а за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити дії до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-VII.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Богоніс Михайло Богданович

Судді: Вергелес Андрій Валерійович

Заброцька Людмила Олександрівна