Справа № 0670/7298/11
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2011-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 0670/7298/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2011 р. м.Житомир

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чичирко В.А. ,

при секретарі - Носачі В.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями „Автоінвестстрой-Житомир товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_2 макс ЛЛС

до Державної податкової інспекції у м.Житомирі

про скасування податкових повідомлень - рішень № НОМЕР_1 від 31.03.2011 р., НОМЕР_2 від 31.03.2011 р., № НОМЕР_3 від 19.06.2011 р.,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Житомирі, просить скасувати податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 31.03.2011 р., НОМЕР_2 від 31.03.2011 р. та № НОМЕР_3 від 19.06.2011 р. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем проведена виїзна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 р. по 31.12.2010 р., на підставі якої складено акт № 979/23-1/31318715/0110 від 11.03.2011 р. та винесено податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 31.03.2011 р., яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 273660 грн., в т.ч. за основним платежем 218928 грн. та штрафними санкціями 54732 грн., НОМЕР_2 від 31.03.2011 р. про визначення суми податкового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 156106 грн., в т.ч. за основним платежем 124885 грн. та штрафними санкціями 31221 грн. Підставою для донарахування відповідачем податкових зобов'язань стали встановлені перевіркою порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, 5.3.9 п.5.3 ст.5 п.6.1. ст.6 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств та пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість. Позов мотивує тим, що висновок відповідача про те, що зміни до п.4.1. договору порушують порядок перегляду зміни орендної плати, передбаченого п.4.3 договору, а також відсутність підтвердження фактичного використання підприємством орендованої площадки для продажу автомобілів, їх звязок з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції, відсутність звязку понесення вказаних витрат до господарської діяльності та про безпідставність включення до складу валових витрат є необґрунтованим. Так, як внесення змін в договір оренди, обумовлено тим, з 01.11.2008 р. збільшилась площа орендованих обєктів та 1176,6 м2, а тому сторони внесли зміни до договору та збільшили загальну суму орендної плати за договором до 65 тис. грн. з ПДВ. Висновок відповідача стосовно права сторін на внесення змін до договору не відноситься до компетенції органів державної податкової служби. Крім того, висновок відповідача про те, що витрати на оренду основних засобів, а саме приміщення автосалону та станції технічного обслуговування, площадки для зберігання автомобілів, не мають звязку з організацією, підготовкою та веденням виробництва є безпідставним, оскільки в приміщенні автосалону існує постійно діюча виставка автомобілів, відбуваються переговори підприємства з клієнтами, підписуються договори купівлі-продажу автомобілів та послуг, працює адміністративний штат працівників. В приміщенні станції технічного обслуговування відбувається передпродажна підготовка, гарантійне обслуговування, технічне обслуговування та ремонт автомобілів. На асфальтованій площадці знаходяться автомобілі, які пропонуються клієнтам для вибору та автомобілі, що очікують на обслуговування на станції технічного обслуговування. Відповідачем не було надано письмових запитів стосовно способів використання орендованих основних засобів підприємством, фактів та документів щодо використання основних засобів в інших операціях, ніж тих, що є основною і суттєвою діяльністю позивача в акті перевірки не викладено. Висновок відповідача про те, що підприємство не має права на віднесення витрат на оренду приміщення автосалону, станції технічного обслуговування та площадки для зберігання автомобілів через те, що ці витрати не було включено до собівартості виконаних робіт, послуг та собівартості реалізованих автомобілів суперечить Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств. Також є неправомірним висновок відповідача про завищення податкового кредиту з ПДВ так, як витрати зі сплати оренди повністю повязані із здісненням позивачем господарської діяльності, а тому підприємство мало право віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому.

Представник відповідача повторно не зявився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та вчасно, про, що свідчить розписка про одержання судової повістки.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у м.Житомирі проведено виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 р. по 31.12.2010 р., про що складено акт № 979/23-1/31318715/0110 від 11.03.2011 р. (а.с. 7-44). Перевіркою встановлено, зокрема порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, 5.3.9 п.5.3 ст.5 п.6.1. ст.6 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР (із змінами та доповненнями) в результаті чого донараховано податок на прибуток в сумі 124885 грн., в т.ч. по періодах: ІV кв. 2008 р. 1461 грн.; 2009 р. 1549 грн.; 2010 р. 121875 грн. та зменшено відємне значення обєкта оподаткування по податку на прибуток в сумі 758139 грн., в т.ч. ІV кв. 2008 р. 113824 грн., 2009 р. 589637, 9 міс. 2010 р. 54678 грн.; пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість № 168/97-ВР від 03.04.1997 р. від 03.04.1997 р. (зі змінами та доповненнями) підприємством включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по придбаним послугам, що не повязані з господарською діяльністю платника в сумі 218928 грн., в т.ч. жовтень 2008 р. в сумі 2267 грн.; листопад 2008 р. в сумі 2267 грн.; грудень 2008 р. в сумі 19400 грн.; січень 2009 р. в сумі 10833 грн.; лютий 2009 р. в сумі 10833 грн.; березень 2009 р. в сумі 10833 грн.; квітень 2009 р. в сумі 10833 грн.; травень 2009 р. в сумі 10833 грн.; червень 2009 р. в сумі 10833 грн.; липень 2009 р. в сумі 10833 грн.; липень 2009 р. в сумі 10833 грн.; серпень 2009 р. в сумі 10833 грн.; вересень 2009 р. в сумі 10833 грн.; жовтень 2009 р. в сумі 10833 грн.; листопад 2009 р. в сумі 10833 грн.; січень 2010 р. в сумі 21666 грн.; лютий 2010 р. в сумі 10833 грн.; березень 2010 р. в сумі 10833 грн.; травень 2010 р. в сумі 10833 грн.; червень 2010 р. в сумі 10833 грн.; липень 2010 р. в сумі 10833 грн.

На підставі даного акту винесено податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_1 яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 273660 грн., в т.ч. за основним платежем 218928 грн. та штрафними санкціями 54732 грн. та НОМЕР_2 від 31.03.2011 р. про визначення суми податкового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 156106 грн., в т.ч. за основним платежем 124885 грн. та штрафними санкціями 31221 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені, однак рішенням про результати розгляду первинної скарги № 12746/К-С/25-009 від 16.06.2011 р. залишені без змін, винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 19.06.2011 р., яким визначено суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 17783 грн., в т.ч. за основним платежем 14226 грн. та 3557 грн. штрафних санкцій. Збільшення грошового зобовязання відбулось у звязку з уточненням відємного обєкту оподаткування.

Суд не погоджується з висновками податкового органу з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР, із змінами і доповненнями (далі Закону), валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (п.5.2. п.п. 5.2.1.ст.5 Закону).

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону).

Відповідно до п.п.7.9.6 п.7.9 ст.7 Закону оподаткування операцій лізингу (оренди) здійснюється у такому порядку передання майна в оперативний лізинг (оренду) не змінює податкових зобов'язань орендодавця та орендаря. При цьому орендодавець збільшує суму валових доходів, а орендар збільшує суму валових витрат на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування.

01.11.2007 р. між корпорацією „АИС та позивачем було укладено договір оренди нерухомого майна № К/А003-220, а саме не житлових приміщень приміщення охорони площею 30,3 м2, площадку для зберігання та продажу автомобілів площею 8664 м2 за адресою: м.Житомир, Київське шосе,44 В з метою його використання орендарем (позивачем) в своїй господарській діяльності. Строк договору до 25.10.2010 р., розмір орендної плати щомісячно складає 2500 грн., в т.ч. ПДВ. За актом прийму-передачі до вказаного договору оренди від 01.11.2007 р. позивач прийняв зазначену нерухомість. Додатковою угодою від 01.01.2008 р. суму орендної плати збільшено до 13600 грн., в т.ч. ПДВ, додатковими угодами від 01.11.2008 р. орендодавець передав, а орендар прийняв нерухоме майно, а саме приміщення охорони площею 30,3 м2, площадку для зберігання та продажу автомобілів площею 8664 м2, торгово-сервісний центр площею 1176,6 м2 за адресою: м.Житомир, Київське шосе,44 В з метою його використання орендарем (позивачем) в своїй господарській діяльності суму орендної плати збільшено до 65 тис. грн., в т.ч. 10833,33 грн. ПДВ. Додатковою угодою від 01.11.2007 р. строк договору продовжено до 30.10.2012 р. (а.с.68-75).

Відповідно до п.п.7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. №168/97-ВР, із змінами і доповненнями, який діяв на час виникнення спірних правовідносин податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (п.п.7.4.5. п.7.4 цієї статті).

Встановлено, що між підприємством ДПП „Автоінвестстрой-Житомир укладено договір оренди нежилих приміщень, власником яких є Корпорація „АІС. Згідно договору оренди нерухомого майна № К/А003-220 від 01.11.2007 р. Корпорація „АІС (орендодавець) передала в платне користування ДПП „Автоінвестстрой-Житомир (орендар) нерухоме майно приміщення охорони площею 30,3 м2 та площадку для реалізації автомобілів площею 8664 м2, яке знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Київське шосе,44 В з метою його використання орендарем в своїй господарській діяльності, договір діє з моменту підписання до 25.10.2010 р.

Пунктом 4.1 даного договору орендна плата за обєкт становить 2500 грн. в т.ч. ПДВ 416,67 грн. Пунктом 4.3. договору передбачено, що перегляд розміру орендної плати допускається тільки на індекс інфляції, який офіційно публікується Мінстатом України за кожний місяць.

Згідно додаткової угоди № б/н від 01.01.2008 р. змінено п.4.1 договору в якому змінюється вартість оренди та відповідно до змін, орендна плата за обєкт становить 13600 грн. щомісячно, в т.ч. ПДВ 2266,7 грн. Додатковою угодою № б/н від 01.01.2008 р. було змінено вартість оренди та відповідно до змін, орендна плата за обєкт становить 65000 грн. щомісячно, в т.ч. ПДВ 10833,33 грн. у звязку із збільшенням площі орендованих обєктів на 1176,6 м2.

Висновок відповідача про те, що жодною додатковою угодою п.4.3 вказаного договору не змінювався, таким чином зміни до договору до п.4.1 порушують порядок зміни розміру орендної плати, передбаченого п.4.3 є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Статтею ст.20 Податкового кодексу України передбачений виключний перелік прав органів державної податкової служби.

Аналіз відповідності до норм діючого законодавства, укладених платниками податків правочинів не відноситься до повноважень органів державної податкової служби. Підстави внесення змін до договорів передбачені ЦК України.

Висновок відповідача про те, що зміна вартості орендної плати (необґрунтована) призвела до збитковості підприємства, а інші види діяльності, яке здійснювало підприємство для яких не використовувалась оренда даного обєкта були прибутковими, але і вони не покривали витраті по оренді, що свідчить про те, що вартість оренди не включалась платником до собівартості реалізованої продукції є безпідставним з таких підстав.

В різних законодавчих актах надаються дещо відмінні визначення господарської діяльності.

Так, відповідно до п.1.32. ст.1 Закону господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Господарська діяльність за ст.1 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності від 01.06.2000 р. № 1775-III, із змінами і доповненнями, - це будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

Відповідно до ч.1 Закону України „Про зовнішньоекономічну діяльність від 16.04.1991 р. № 959-XII, із змінами і доповненнями, господарська діяльність - будь-яка діяльність, в тому числі підприємницька, пов'язана з виробництвом і обміном матеріальних та нематеріальних благ, що виступають у формі товару.

Згідно ч.1 ст.3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність) (ч.2 ст.3 ГК України).

А тому висновок відповідача про те, що під господарською діяльністю слід розуміти виготовлення та реалізацію продукції, що спрямована на отримання саме прибутку є вільним тлумаченням відповідача чинного законодавства.

Крім того, відповідачем не надано доказів, про недоведеність в ході перевірки позивачем економічної доцільності підвищення орендної плати та її ефективність у господарській діяльності, відсутність підтвердження фактичного використання підприємством орендованої площадки для продажу автомобілів їх звязок з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції, відсутній звязок понесення вказаних витрат та його господарської діяльності.

Вказані витрати зі сплати оренди повязані зі здісненням позивачем господарської діяльності, а тому підприємство правомірно віднесло сплачені суми до податкового кредиту з ПДВ на суму 219928 грн.

За таких обставин, суд вважає, що висновок державної податкової інспекції у м.Житомирі, викладений в акті перевірки щодо порушення позивачем п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, 5.3.9 п.5.3 ст.5 п.6.1. ст.6 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств та пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість є невмотивованими, що є підставою для задоволення позову та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Отже, сплачений судовий збір в розмірі 10,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.2, 94-95) підлягає відшкодуванню на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 159-163, 167, 254 КАС, суд, -

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкові повідомлення - рішення державної податкової інспекції у м.Житомирі № НОМЕР_1 від 31.03.2011 р., НОМЕР_2 від 31.03.2011 р., № НОМЕР_3 від 19.06.2011 р.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями „Автоінвестстрой-Житомир товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_2 ЛЛС 10,20 грн. понесених судових витрат.

Постанова суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя: В.А. Чичирко