Справа № 31/50А
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015р. м. Київ К/800/64216/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю:

секретаря судового засідання Чайки О.С.

представника позивача Брацкової О.С.

представника відповідача Української Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів (яка є правонаступником Державної податкової інспекції у м. Львові)

на постанову Господарського суду Львівської області від 20.05.2010

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013

у справі №31/50А (№28002/10/9104)

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Львівський хлібокомбінат»

до Державної податкової інспекції у м. Львові

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Львівський хлібокомбінат» (далі по тексту - позивач, ВАТ «Львівський хлібокомбінат») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Львові (далі по тексту - відповідач, ДПІ у м. Львові) про скасування податкових повідомлень-рішень від 28.11.2007 №6392301/2/21608 та від 09.02.2008 №6392301/3/2608, якими позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1384200,00 грн., в тому числі 922800,00 грн. за основним платежем та 461400,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Господарського суду Львівської області від 20.05.2010, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013, позов задоволено повністю.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 27.04.2007 по 12.06.2007 відповідачем було проведено планову виїзну перевірку ВАТ «Львівський хлібокомбінат» з питань вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2006 по 31.12.2006, за результатами якої було складено акт від 18.06.2007 №126/23-2/22365920.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог п. 1.8 ст. 1, пп. 7.3.1 п.7.3, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого завищено податковий кредит за липень 2006 року на загальну суму 922800,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки та за результатами апеляційного оскарження первинного податкового повідомлення-рішення, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.07.2007 №6392301/0/11727, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1427890,50 грн., в тому числі основний платіж - 951927,00 грн. і штрафні (фінансові) санкції - 475963,50 грн.; від 12.09.2007 №6392301/1/16517, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1427890,50 грн., в тому числі основний платіж - 951927,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 475963,50 грн.; від 28.11.2007 №6392301/0/11727 на суму 1384200,50 грн., в тому числі основний платіж - 922800,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 461400,00 грн. За результатами розгляду скарги до ДПА України відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.02.2008 №6392301/3/2608 на суму 1384200,50 грн., в тому числі основний платіж - 922800,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 461400,00 грн.

Крім того, судами встановлено, що відповідно до абз. «б» пп. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкові повідомлення-рішення від 03.07.2007 №6392301/0/11727 та від 12.09.2007 №6392301/1/16517 вважаються відкликаними.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

На думку податкового органу, завищення позивачем податкового кредиту стало наслідком господарської операції за договором поставки від 26.07.2006 №1187/1, укладеним між позивачем, як покупцем, та ПМП «Опал», як продавцем, відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю товар згідно специфікацій, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар і оплатити його на умовах, передбачених договором. При цьому, найменування товару, його кількість, якісні характеристики, упаковка, ціна за одиницю товару, а також загальна вартість товару, поставка якого здійснюватиметься відповідно до договору, вказуються в специфікаціях, які з моменту підписання сторонами складають невід'ємну частину договору. Вартість упаковки включено у ціну товару (п. 2.1 договору). Поставка товару здійснюється на умовах: франко-склад продавця (п. 3.1 договору). Датою поставки товару є фактичне відвантаження товару (п. 3.3 договору). Відповідно до п. п. 5.1, 5.3 договору форма оплати - прямі банківські перекази на поточний рахунок продавця до 31.12.2006. Платіж за поставлену продукцію може здійснюватись у вексельній формі шляхом видачі покупцем постачальнику простих безвідсоткових векселів на загальну номінальну суму, що дорівнює суму боргу за цим договором .

26.07.2006 між сторонами підписано специфікацію №1 до договору купівлі-продажу №1187/1, згідно із якою постачальник зобов'язався поставити покупцю чорницю свіжозаморожену в кількості 60000 кг по ціні 76,90 грн. за 1 кг. на загальну суму 4614000,00 грн., податок на додану вартість - 922800,00 грн., усього на суму 5536800,00 грн.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит це сума, на яку платник податків має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Пунктом 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що бюджетне відшкодування це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку і оплати товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунка (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не дозволяється включення до податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Підпунктом 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, з наведених норм вбачається, що надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання бюджетного відшкодування є підставою для його одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладання нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом.

Поряд з цим, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що фактичне виконання договору підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними, платіжними документами щодо перерахування коштів, податковими накладними, виписаними на його адресу особами, які мали статус платника податку на додану вартість.

Результати даної господарської операції відображені позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2006 рік, відповідно до якої в дохід бюджету позивач сплатив належну суму податку на додану вартість за липень 2006 рік в сумі 16090,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням.

Крім того, 26.07.2006 ВАТ «Львівський хлібокомбінат» (комітент) та ПМП «Опал» (комісіонер) уклали договір комісії №1188 на реалізацію товару, що належить комітентові, відповідно до умов якого комітент доручає, а комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за винагороду зробити від свого імені і за рахунок комітента реалізацію нерезидентам товару, асортимент та кількість якого визначаються додатками (специфікаціями) до цього договору. Винагорода за виконану Комісіонером роботу складає 1% від фактурної вартості проданого товару. Комітент передає майно комісіонеру на умовах франко-склад комітента, оформивши цю процедуру актом приймання-передачі із зазначенням адреси. Комітент фінансує всі витрати комісіонера, пов'язані з виконанням ним даної угоди. При цьому, до обов'язків комісіонера належить, зокрема, доставити самовивозом (або транспортом комітента чи третіх осіб) товар комітента у місце призначення, обумовлене договором про купівлю-продаж, зовнішньоекономічним договором, перерахувати гроші, одержані в результаті цього договору не пізніше 85 календарних днів з моменту перетину товаром митного кордону України, тощо. Загальний строк виконання робіт за цим договором - один рік. До договору комісії вносились зміни та доповнення, зокрема, стосовно реквізитів сторін.

26.07.2006 сторони підписали специфікацію №1 до даного договору, відповідно до якої комітент доручив комісіонерові реалізувати товар - чорницю свіжозаморожену в кількості 63 т. по ціні 12500 євро за 1 т. на загальну суму 5025179,25 грн. (з урахуванням нульової ставки податку на додану вартість).

Факт виконання сторонами умов зазначеного договору підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи копіями акту приймання-передачі продукції на комісію №1, згідно з яким комітент передав комісіонеру для реалізації за межами України 60 т. чорниці свіжозамороженої на загальну суму 4785885,00 грн., вантажними митними деклараціями, які свідчать про реалізацію МПМ «Опал» отриманого від позивача товару (чорниці) підприємствам-нерезидентам, а також звітом комісіонера МПМ «Опал» від 01.09.2006 до зазначеного вище договору комісії.

Отже, позивачем надані всі документи на підтвердження реальності укладених договорів з МПМ «Опал» та документи на підтвердження використання товару у своїй господарській діяльності.

Також судами встановлено, що постановою Господарського суду Львівської області від 29.05.2008 у справі №15/63А, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2009, за позовом ДПІ у м. Львові до ВАТ «Львівський хлібокомбінат» та ПМП «Опал» про визнання недійсним господарського зобов'язання, що виникло на підставі договору поставки №1187/1 від 26.07.2006 між ВАТ «Львівський хлібокомбінат» та ПМП «Опал» в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, з огляду на їх безпідставність.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.08.2011 зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні вимог про визнання договору недійсним скасовано із закриттям провадження у справі, а в решті залишено без змін.

При цьому Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, зокрема, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що невключення продавцем до податкових зобов'язань у певному звітному періоді сум ПДВ, за якими ним видано податкові накладні при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця товару та не є належним доказом того, що угоди купівлі-продажу між продавцем та покупцем укладені з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Щодо фактичного здійснення товариством господарської операції з ПМП «Опал», то судами встановлено, що таке здійснення підтверджується первинними документами, зокрема, ВМД, на яких стоять печатки відповідних відділів митниці, а також зазначено, що задекларовані товари вивезено за межі території України в повному обсязі.

Також судами обґрунтовано не прийнято до уваги доводи позивача, а саме нульовий кредитний рейтинг фірми-нерезидента, яка придбала товар Товариства у комісіонера ПМП «Опал», ненадходження експортної виручки комісіонеру за зовнішньоекономічними договорами, завищення ціни при експорті чорниці свіжомороженої, порушення кримінальних справ, та зроблено правильний висновок, що наведене не може достеменно свідчити, що у сторін мався умисел на укладення угод з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. При цьому встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що фірма-нерезидент «Goldwood Investments LLP» знаходиться в реєстрі підприємств Великобританії та подає податкову звітність, договір укладався з комісіонером та останні кошти за результатами його виконання отримав повністю.

Рішення суду набрало законної сили та відповідно до приписів ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України має преюдиційне значення у даній справі.

Отже, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що висновки відповідача про завищення позивачем податкового кредиту за липень 2006 року на загальну суму 922800,00 грн. є необґрунтованими.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Львівської області від 20.05.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров