Справа № 502/2775/14-а
Суддя: Балан М. В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 502/2775/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Балан М.В.,

розглянувши в порядку скороченого провадження справу

за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області

про

стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Кілійського районного суду Одеської області 13.11.2014 року з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області про стягнення заборгованості по виплаті пенсії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протоколом УПФУ в Кілійському районі Одеської області № 3272 від 28.07.2011 р. їй призначено пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоровя. 20 жовтня 2011 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом № 3485/1066/04 повернуло відповідачу її пенсійну справу, перевірену в порядку контролю правильності призначення пенсії із зазначенням результатів перевірки. Рішенням УПФУ № 22 від 02.03.2012 р. позивачу було припинено виплату пенсії, яка була призначена відповідно до п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» у звязку з тим, що підстав для зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 30 липня 2007 р. по 13 липня 2011 р. немає, оскільки заявник в цей час працювала у СПД фізичної особи, що не передбачено «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Рішенням УПФУ в Кілійському районі Одеської області 05.03.2012 № 32 про утримання сум пенсій, надміру виплачених пенсіонерам внаслідок зловживань з його сторони встановлено, що за період з 19 липня 2011 р. по 31.10.2011 р., у звязку з невірним призначенням пенсії за вислугу років працівнику охорони здоровя, утворилась переплата у розмірі 2733,55 грн., яка підлягає поверненню відповідачу. У звязку з чим УПФУ в Кілійському районі Одеської області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення надміру виплаченої пенсії у розмірі 2733,55 грн. 01.10.2013 р. Одеський окружний адміністративний суд своєю постановою задовольнив у повному обсязі адміністративний позов УПФУ в Кілійському районі Одеської області. Не погоджуючись з вищевказаною постановою, позивач звернулась до Одеського апеляційного адміністративного суду з відповідною апеляційною скаргою. Враховуючи, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до не вірного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі п.4 ч.1 ст. 202 КАС України було скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог УПФУ в Кілійському районі Одеської області. Не погоджуючись з цією постановою відповідач звернувся до Вищого Адміністративного суду України з відповідною касаційною скаргою. 24 березня 2014 р. ухвалою Вищого адміністративного суду України відмовлено у відкритті касаційного провадження оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суд не вірно застосував норми матеріального або процесуального права. Відповідач ігнорує постанову Одеського апеляційного адміністративного суду та не виплачує пенсію та враховуючи те, що сума пенсії складає 813,57 грн. на місяць, то станом на 27.10.2014 р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 25844,40 грн., яку позивач і просить стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 06.03.2015 року відкрито скорочене провадження по справі.

На дату розгляду справи, відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області, не надало заперечень проти задоволення адміністративного позову, тому згідно п.2 ч.5 ст. 183-2 КАС України, справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження протягом строків не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Беручи до уваги доводи сторони, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні юридичні фати та відповідні їм правовідносини:

Згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду № 815/5263/13а від 01.10.2013 р., адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь УПФУ в Кілійському районі Одеської області надміру виплаченої пенсії у розмірі 2733,55 грн.

Відповідно до постанови Одеського апеляційного адміністративного суду № 815/5263/13а від 06.02.2014 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, мотивуючи то тим, що фізична особа підприємець, у якого працювала позивач у спірний період часу, мав необхідну матеріально-технічну базу та кваліфікованих фахівців, у звязку з чим позивач, відповідно до п. «и» здоров'я» має право на пільгову пенсію за вислугою років, оскільки її спеціальний стаж складає більш 25 років фармацевтом в закладах охорони здоров'я. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 р. скасовано. Прийнято у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії відмовлено.

При розгляді заявленого ОСОБА_1 адміністративного позову судом враховано наступні положення діючого законодавства:

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу пенсійного забезпечення є публічно-правовими та узгоджуються зі змістом статей 3 та 17 КАС України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», працівники охорони здоровя при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, мають право на пенсію за вислугу років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, яким передбачено, що до установ охорони здоровя відносяться аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини. До посад відносяться провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад), лаборанти. Крім того, приміткою 2 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно з п. 4 ст. 3 та п. 2 ст. 16 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоровя», заклади охорони здоровя підприємства, установи, організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоровя, шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкій спектр профілактичних і лікувальних засобів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників, заклади охорони здоровя створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Пунктом 3 Наказу Міністерства охорони здоровя шляхом № 385 від 28.10.2002 р. «Про затвердження переліків закладів охорони здоровя, лікарських, провізорських посад та посад молодих спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я» до фармацевтичних (аптечних) закладів відносяться: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики).

Відповідно до ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» наявність ліцензування у ліцензіата є опосередкованим підтвердженням віднесення його аптечного закладу до закладів охорони здоров'я та одночасно ліцензія є єдиним документом дозвільного характеру, який дає право на заняття субєктам господарювання певним видом господарської діяльності (оптова, роздрібна торгівля лікувальними засобами), а також засвідчує спроможність закладу здійснювати зазначену вище господарську діяльність.

Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищезазначене, роблю висновок, що фізична особа підприємець, у якого працювала позивач у спірний період часу, мав необхідну матеріально-технічну базу та кваліфікованих фахівців, у звязку з чим, позивач має право на пільгову пенсію, але враховуючи, що рішення відповідача управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області про припинення виплати пенсії позивачу не скасоване і відповідних вимог позивач не заявляла, то підстав для стягнення не виплаченої позивачу пенсії та відповідно задоволення адміністративного позову немає.

На підставі Конституції України, керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 71, 122, 158-163 КАС України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративний позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області про стягнення заборгованості по виплаті пенсії відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кілійського

районного суду

ОСОБА_2