Справа № П/811/111/15
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року Справа № П/811/111/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Притули К.М.

при секретарі: Білоус І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції ГУДФС у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень,?

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати акт документальної позапланової перевірки від 11.12.2014р. №143/2/17/НОМЕР_1;

- визнати протиправною та скасувати вимогу від 11.12.2014р. № про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування в розмірі 265430,16 грн.;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №8-25 від 14.01.2015р. зі сплати податкового боргу в розмірі 31931,01 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 11.12.2014р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 41705,90 грн.;

- визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 38961,38 грн., з яких 31169,10 грн. основний платіж, 7792,28 грн. штрафні санкції;

- визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 158238,23 грн., з яких 126454,58 грн. основний платіж, 31783,65 грн. штрафні санкції;

- визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за донараховані суми по прибутковому податку на 510 грн.;

- визнати дії відповідача в частині висновків, зроблених в акті документальної позапланової перевірки від 11.12.2014р. №143/2/17/НОМЕР_1 щодо нікчемності правочинів під час здійснення операцій з контрагентом ТОВ «УПТК-2009» за 2011 р. неправомірними.

Позивач зазначив, про протиправність дій та прийнятих рішень зважаючи на позицію викладену у позовній заяві (т.1а.с.65-68).

Відповідачем подано письмові заперечення на позов, якими вимоги позову не визнаються та вказується, що прийняття оскаржуваних рішень здійснено правомірно у зв'язку з виявленим порушенням норм Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», (т.1а.с.80-83).

В судовому засіданні 23.04.2015 року на підставі ст. 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Складення постанови в повному обсязі відкладено до 28.04.2015р.

Розглянувши долучені до справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Посадовими особами відповідача була проведена позапланова виїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011р. по 02.12.2014р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 02.12.2014р., виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 02.12.2014р.

Результати перевірки оформлені актом від 11.12.2014р. №143/2/17/НОМЕР_1 (т.1а.с.7-28).

Перевіркою встановлено ряд порушень норм Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що стало підставою для прийняття оскаржуваних рішень:

- вимога від 11.12.2014р. №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування в розмірі 265430,16 грн. (т.1а.с.46);

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №8-25 від 14.01.2015р. зі сплати податкового боргу в розмірі 31931,01 грн. (т.1а.с.69);

- рішення від 11.12.2014р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 41705,90 грн. (т.1а.с.47);

- визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 38961,38 грн., з яких 31169,10 грн. основний платіж, 7792,28 грн. штрафні санкції (т.1а.с.48);

- визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 158238,23 грн., з яких 126454,58 грн. основний платіж, 31783,65 грн. штрафні санкції (т.1а.с.49);

- визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 22.12.2014р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за донараховані суми по прибутковому податку на 510 грн. (т.1а.с.49).

Щодо визначення грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, посадовими особами відповідача в попередніх періодах проводилась перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства, результати якої оформлені актом від 10.11.2011р. №256/2/1710/НОМЕР_1 (т.1а.с.29-45).

Згідно висновків вказаного акту встановлено (п.2.1.), що позивач в період з 01.01.2010р по 30.09.2010р. здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи позивач протягом вищевказаного періоду мав господарські взаємовідносини з ТОВ «НВФ Торговий дім Рема» щодо надання транспортних послуг.

Факт надання позивачем транспортних послуг та їх прийняття ТОВ «НВФ Торговий дім Рема» підтверджується актами виконаних робіт складених у період з травня по вересень 2010р. (т.1а.с.222, 226, 234, 239, 242, 245, 248).

Фактична оплата за надані транспортні послуги, шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача відбулася у період з 25.10.2011 р. по 28.05.2013р. на загальну суму 562886,25 грн. , в т.ч. ПДВ 93814,38 грн., тобто в період коли позивач вже не перебував на спрощеній системі оподаткування (т.1а.с. 12).

Позивач, з посиланням на норми Податкового кодексу України робить помилковий висновок щодо дати виникнення доходу від надання транспортних послуг, а саме пов'язує його виникнення за датою складання актів виконаних робіт.

Вказаний висновок є безпідставним оскільки станом на дату фактичного надання транспортних послуг норм Податкового кодексу не діяли.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин питання щодо дати виникнення доходу було врегульовано нормами Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», Інструкцією "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю" , затвердженою Наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12, Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року № 727/98.

Зокрема, ч 2 ст. 13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» передбачала, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Отже, датою виникнення доходу від здійснення підприємницької діяльності є не дата складання документу, який підтверджує факт надання послуг, а саме дата отримання виручки від вартості послуг, тому у позивача станом на дати складання актів виконаних робіт не могло виникнути доходу в розумінні нормативних документів, які діяли на той час.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач отримавши у 2011 та 2013 роках кошти в сумі 562886,25 грн. , в т.ч. ПДВ 93814,38 грн. повинен був задекларувати їх та відповідно сплатити податок з доходів фізичних осіб в наступних розмірах.

За 2011р. - 77625,84 грн.:

- розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу: 469907,35 : 12 міс. =

39158,95 грн.;

- сума перевищення середньомісячного річного оподатковуваного доходу над десятикратним розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року: 39158,95-9410,00= 29748,95 грн.;

- сума податку на доходи фізичних осіб: ((15% х (39158,95 - 29748,95) + 17% х

29748,95) х 12 міс. - (1411,50 + 5057,32) х 12 міс. = 77625,84 грн.

За 2013 р. - 53769,15 грн.:

- розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу: 332482,02 : 12 міс. =

27706,84 грн.;

- сума перевищення середньомісячного річного оподатковуваного доходу над

десятикратним розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року: 27706,84 - 11470,00 - 16236,84 грн.;

- сума податку на доходи фізичних осіб: ((15% х (27706,84 - 16236,84) + 17% х 16236,84)х12 міс. = (1720,50 + 2760,26) х 12 міс. = 53769,15 грн.

Також, позивач мав здійснити нарахування і сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 265430,16 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частин визнання протиправними та скасуванні вимоги від 11.12.2014р. №Ф-; рішення від 11.12.2014р. №; податкового повідомлення-рішення від 22.12.2014р. № ; податкового повідомлення-рішення від 22.12.2014р. № задоволенню не підлягають.

Щодо визначення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість судом встановлено наступне.

Відповідно до пп.198.1. ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пп.198.2. ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

- дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Згідно пп. 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та ТОВ «УПТК-2009» був укладений договір про надання транспортних послуг №20/09-тр від 20.09.2011р. (т.1а.с.108,109).

На підтвердження надання позивачем транспортних послуг ТОВ «УПТК-2009» до матеріалів справи долучено товарно-транспортні накладні (т.1а.с.115-199), податкові накладні та акти здачі-прийняття робіт (т.1а.с.200-217, т.2а.с.1-9).

Між позивачем та ТОВ «УПТК-2009» був укладений договір купівлі-продажу №20/09-к від 20.09.2011р., за умовами якого позивач придбавав дизельне пальне (т.1а.с.113).

На підтвердження факту передачі товару позивачеві до матеріалів справи долучено податкові та видаткові накладні (т.2а.с.98-106).

Розрахунки між позивачем та ТОВ «УПТК-2009» як за договором №20/09-тр від 20.09.2011р. так і за договором №20/09-к від 20.09.2011р. здійснено шляхом зарахування взаємних заборгованостей на підставі актів від 30 та 31 листопада 2011 року (т.1а.с.114, 115).

Разом з тим, суд критично оцінює товарність операції щодо поставки позивачеві дизельного пального зважаючи на таке.

Позивачем не надано доказів транспортування дизельного пального, наявність місць для його зберігання.

Таким чином, суд не знаходить підставі для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.12.2014р. № .

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасувати акт документальної позапланової перевірки від 11.12.2014р. №143/2/17/НОМЕР_1 та визнання дій відповідача в частині висновків, зроблених в акті документальної позапланової перевірки від 11.12.2014р. №143/2/17/НОМЕР_1 щодо нікчемності правочинів під час здійснення операцій з контрагентом ТОВ «УПТК-2009» за 2011 р. неправомірними, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України (далі Кодекс), результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Акт перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки дотриманням вимог законодавства і є носієм інформації встановлені під час перевірки обставини посадовою особою.

Суд зазначає, що сам акт перевірки, складений працівником податкового органу, у розумінні пункту 1 частини першої статті 3, частини другої статті 2, пункту 1 частини другої статті 17 КАС України не є нормативно - правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, оскільки не встановлює, не змінює та не припиняє жодних прав та обов'язків для позивача, акт перевірки є службовим документом податкового органу, який підтверджує сам факт проведення перевірки, а також містить встановлені у ході проведення перевірки ті чи інші обставини та факти.

Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 162-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі виготовлена 28 квітня 2015 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду К.М. Притула