Справа № 802/194/15-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

23 квітня 2015 р. Справа № 802/194/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Мельника В.С.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_4 з позовом до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками проведеної документальної планової перевірки ОСОБА_4, результат якої оформлений актом №163/1701/НОМЕР_1 від 08.12.2014, податковим органом сформовано податкові повідомлення рішення від 29.12.2014, зокрема, за №, яким зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість в сумі 7053 грн., за №, яким визначено грошове зобов'язання в загальній сумі 301738,86 грн. та за №, яким визначено грошове зобов'язання в сумі 74850 грн.

Оскільки, на думку позивача, в основі вказаних актів лежать факти виявленні в ході проведення перевірки, які не відповідають дійсності та базуються на припущеннях податкового органу, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити на підставі та в межах заявлених позовних вимог та з огляду на надані до суду додаткові матеріали.

Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні заявлених вимог з огляду на їх безпідставність, відсутність первинних документів на підтвердження господарських операцій та з мотивів викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

У період з 18.11.2014 по 01.12.2014 податковим органом проведено документальну планову перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013. В ході проведення якої встановлено наступні порушення :

1) п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість в сумі 49900 грн. за січень 2013;

2) зменшено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за грудень 2013 в сумі 7053 грн.;

3) п.п.177.2, п.177.4 ст. 177, п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за 2013 на суму 201159,24 грн.;

4) п.2 ч.1 ст.7, п.3, п.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне" в результаті чого донараховано суму податкового зобов'язання про податку з доходів фізичних осіб за 2013 на суму 2011159,24 грн.;

5) за включенням до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 перекручених даних та неналежне ведення обліку доходів та витрати на ФОП ОСОБА_4 складено протокол про адміністративну відповідальність.

Вказане знайшло своє відображення в акті від 08.12.2012 №163/1701/НОМЕР_1 (надалі - акт від 08.12.2014).

З урахуванням виявлених порушень щодо правильності нарахування податку на доходи з фізичних осіб та податку на додану вартість, Вінницькою ОДПІ винесено наступні податкові повідомлення рішення:

- від 29.12.2014 форми "В4" за №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 7053 грн.;

- від 29.12.2014 форми "Р" за №, яким визначено грошове зобов'язання в сумі 301738,86 грн., з них 201159,24 грн. за основним платежем та 100579,62 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями ( штрафами).

- від 29.12.2014 форми "Р" за №, яким визначено грошове зобов'язання в сумі 74850грн., з них 49900 грн. за основним платежем та 24950 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

На думку представника позивача, факти, які встановлено під час перевірки не відповідають дійсності, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а саме визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України).

В силу положень пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Приписи п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України закріплюють, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду, згідно з п.198.3 ст. 198 ПК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього

Кодексу.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Зі змісту п.177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто, різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України від 16 липня 1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому, нормами ч. 2 ст. 9 вказаного закону встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" №742/11/13-11 від 02.06.2011, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають, зокрема, обставини, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Таким чином, для визначення належного виконання платником податку обов'язку щодо формування показників податкової звітності, судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентом реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції, тощо.

Тобто, правомірність застосовування зазначених інститутів можливе лише за фактом здійснення господарської операції та підтвердження її належним чином складеними первинними документами.

Як свідчать матеріали акту перевірки від 08.12.2014, за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 ФОП ОСОБА_4 здійснювала закупку та реалізацію зернових культур, а саме: сої, соняшника, кукурудзи, гречихи, ячменя.

Зокрема, судом в порядку дослідження доказів досліджено наступні укладені правочини та докази на їх виконання:

- соя: договір купівлі - продажу від 28.12.2012 укладений між позивачем та ТОВ "Поділля ЛатІнвест" щодо продажу урожаї сої урожаю 2012 в кількості 106,640 тон, податкові накладні №2 від 03.01.2013, №3 від 08.01.2013, № 5 від 10.01.2013; рахунок на оплату №97 від 28.12.2012; податкові накладні №10.01.2013 №6/2, від 03.01.2013 №2/2, від 04.01.2013 №32, від 08.01.2013 №4/2; договір купівлі - продажу від 27.12.2012 №20121227 укладеного між позивачем та ПП "Юніверсал Вінтрейд" щодо продажу сої врожаю 2012 в кількості 120 тон; податкові накладі №1 від 03.01.2013, №2 від 08.01.2013, №3 від 10.02.2013, накладі №1 від 03.01.2013, №2 від 08.01.2013, № 3 від 10.01.2013; акт здачі - приймання робіт (надання послуг) від 10.01.2013, за яким ТОВ "Салкон 2012" здійснило очистку, сушку, завантаження, розвантаження сої ФОП ОСОБА_4, податкові накладні;

- ячмінь: договір купівлі - продажу №19/07/13 від 19.07.2013 за яким ФГ "Вербівка МВ", як продавець, передало позивачу ячмінь в кількості 70 тон; накладна від 19.07.2013 №1; договір відповідального зберігання №68 від 25.07.2013, яким ТОВ "ОСОБА_5 Комотіз Україна ЛТД", як зберігач, зобов'язується прийняти на відповідальне зберігання продукцію в кількості пшениця 500 тон, ячмінь 100 тон, кукурудза 500 тон; акти №РЗ-0000279, №РЗ-0000519, №РЗ-0000582, № РЗ-0000898, № РЗ-0000429, № РЗ -0000429, №РЗ -000291, №РЗ-0000810, №РЗ-0000749; акти здачі-приймання робіт (надання послуг); рахунки фактури №РЗ-0000307 від 31.07.2013., РЗ-0000561 від 30.09.2013, №РЗ-0000620 від 21.10.2013, №РЗ-0000954 від 30.11.2013, №РЗ-0000463 від 31.08.2013, №РЗ -0000963, №РЗ 0000864 від 22.11.2013; податкові накладі від 31.07.2013 №129/0003, від 30.09.2013 №84/0003, від 21.10.2013 №50/0003, від 30.11.2013 №198/0003, від 16.11.2013 №470/0003, від 12.11.2013 №46/0003, від 06.11.2013 №107/0003, від 27.11.2013 №34/0003, від 30.11.2013 №219/0003, від 22.11.2013 №129/0003, 105/0003, 31.08.2013 №141/0003; договір купівлі-продажу від 13.08.2013 за яким ФГ "Світанок", як продавець, продав, а позивач, як покупець, прийняв ярий ячмінь в кількості 23 тони; податкові накладні, рахунок- фактура; квитанції, накладна; акт №РЗ- 0000429 здачі - приймання робіт (надання послуг) від 31.08.2013р. між TOB "ОСОБА_5 Комодітіз Україна ЛТД", як зберігач, ячменю ФОП ОСОБА_4 в кількості 54,56т/м.; договори купівлі продажу №05/09-13т від 05.09.2013 та за №19/09-13 від 19.09.2013, у відповідності до яких, позивач прийняв від покупця ТОВ "ВКФ Агроторг" ячмінь в кількості 242,424 та 73280 тонни, видаткові накладні №80 від 16.12.2013, №77 від 13.12.2013, від 13.12.2013 №76, №63 від 24.09.2013, №62 від 19.09.2013, податкові накладні від 16.12.2013 №80, від 13.12.2013 №77, від 13.12.2013 №76, від 24.09.2013 №63, від 19.09.2013 №63, рахунки фактури №54 від 13.12.2013, №58 від 13.12.2013, №39 від 05.09.2013, №43 від 19.09.2013; акти №P3 - 0000519, №РЗ-0000582 здачі-приймання робіт (надання послуг) 31.09.2013р. та від 21.10.2013р. щодо зберігання TOB "ОСОБА_5 Комодітіз Україна ЛТД" ячменю ФОП ОСОБА_4 в кількості 54,56 тон та відповідно 54,318 тон;

- соняшник: договір поставки №8 від 30.10.2013 за яким ФГ "Брусленівське" здійснює поставки позивачу соняшника; податкові накладні від 30.01.2014 №9/2, від 31.10.2013 №10/2, від 25.11.2013 №3/2; накладні від 25.11.2013 №32, №33, №36 рахунки №23, №24, квитанції №3, № від 31.10.2013, №5 від 25.11.2013; акти здачі-прийняття послуг №А-01892 від TOB "Агроград В" про приймання від позивача соняшника 20,02 т на зберігання; акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) №РЗ -0000812 та за №РЗ - 0000898 від 30.11.2013р про відвантаження та зберігання TOB "ОСОБА_5 Комодітіз Україна ЛТД" соняшника ОСОБА_6 в кількості 45,08 тон, 10,78тон, 0,241 тон;

- кукурудза: договір-купівлі продажу №17 від 01.11.2013 укладений між ПСП "Перемога", як продавцем та позивачем, як покупцем щодо продажу кукурудзи в кількості 100 тон на суму 110000 грн., податкові накладні від 01.11.2013 №3/2, накладні № 559 від 01.11.2013, від 17.12.2013 №15, рахунок від 17.12.2015 №15 квитанції до прибуткового касового ордеру №122 від 01.11.2013, №122 від 04.11.2013, №124 від 06.11.2013, №125 від 07.11.2015, №126 від 08.11.2013, №128 від 09.11.2013, №129 від 10.11.2013, №130 від 11.11.2013, від 12.11.2013 №131; акт № А-017808 здачі приймання послуг з ТОВ "Агроград В" щодо приймання кукурудзи ФОП ОСОБА_4 в кількості 71,34 тон; договір поставки від 07.11.2013 К1311-0042 за яким позивач, як постачальник, зобов'язується поставити ТОВ " ОСОБА_7 Комодітіз Україна ЛТД" кукурудзу урожаю 2013 в кількості 65 тон; накладна №4 від 07.11.2013, податкова накладні №4 від 07.11.2013, №5 від 12.11.2013, рахунок фактура №РЗ-0000797 від 12.11.2013, акт № РЗ -0000812 здачі-приймання робіт (надання послуг); договір купівлі - продажу за №10/11/2013 від 10.11.2013, за яким СФГ "Добробут", як продавець продав, а позивач, як покупець прийняв власно вирощені зернові (кукурудзу), рахунок №63 від 10.11.2013, накладна №654 від 10.11.2013, податкова накладна №64/2 від 10.11.2013, - договір купівлі-продажу від 10.11.2013 щодо купівлі у ФОП ОСОБА_8 як покупця кукурудзу в кількості 15 тон, рахунок фактура №СФ- 000003 від 10.11.2013, видаткова накладна №ХН-000003 від 10.11.2013, податкова накладна №1 від 10.11.2013, акт №РЗ-0000749 від 12.11.2013 між ТОВ "ОСОБА_7 Комодітіз Україна ЛТД" щодо зберігання кукурудзи позивача в кількості 59,46 тон, договір поставки №К1312 від 09.12.2013, за яким ФОП ОСОБА_4, як постачальник передала у власність ТОВ "ОСОБА_7 Комодітіз Україна ЛТД" кукурудзу урожаю 2013 в кількості 102 тони, рахунки №196 та за №13 від 09.12.2013, №7 від 22.11.2013, № 8 від 27.11.2013, №190 від 02.12.2013, накладні від 09.12.2013 №196, №13, від 22.11.2013 № 7, від 27.11.2013 №8, №9 від 28.11.2013, від 10.11.2013 №10, №11 від 02.12.2013, №190 від 02.12.2013, податкові накладні №13 від 09.12.2013, №7 від 22.11.2013, №9 від 28.11.2013, №8 від 27.11.2013, від 02.12.2013 №11, №14 від 16.12.2013, рахунки фактури №РЗ -0000890 від 27.11.2013, №РЗ-0001021 від 16.12.2013, акт РЗ 0000835 здачі - приймання робіт (надання послуг); договір купівлі- продажу №18/11 від 18.11.2013 за яким позивач зобов'язується поставити ФОП ОСОБА_9 кукурудзу в кількості 300 тон, податкові накладні №3 від 20.11.2013, №2 від 19.11.2013, рахунки фактури №2 від 19.11.2013, видаткові накладні №2 від 19.11.2013; акт №А-01752 від 18.11.2013 складеного між позивачем та ТОВ "Агроград В" щодо приймання, сушки та зберігання кукурудзи в кількості 209,12 тон; договір купівлі продажу №18/11-13 від 18.11.2013 у відповідності до якого ФОП ОСОБА_9, як продавець продала, а позивач як покупець прийняла кукурудзу в кількості 150 тон, рахунки №6 від 18.11.2013, №5 від 12.11.2013, накладні №6 від 18.11.2013, №5 від 12.11.2013 рахунок фактура №1 від 18.11.2013, видаткові накладні №1 від 18.11.2013, податкова накладна №1 від 18.11.2013; договір поставки №К1311-0060 від 18.11.2013 позивач як постачальник зобов'язується передати у владність кукурудзу урожаю 2013 в кількості 194 тон, податкові накладні №6 від 18.11.2013; акт РЗ від 22.11.2013 щодо зберігання ТОВ "ОСОБА_7 Комодітіз Україна ЛТД" кукурудзу позивача в кількості 50,98 тон; договір купівлі продажу №25/11-13 від 25.11.2013 за яким продавець ТОВ "Агро-Рось" зобов'язується поставити кормові добавки, амінокислоти та вітаміни покупцю ФОП ОСОБА_4, рахунок фактура №39 від 23.11.2013, видаткова накладна №136 від 25.11.2013, податкова накладна №7/2 від 25.11.2013; акт №РЗ -00000 від 27.11.2013 між позивачем та ТОВ "ОСОБА_7 Комодітіз Україна ЛТД", за яким останній здійснив зберігання та сушку кукурудзи в кількості 65,32 тон; договір про надання послуг перевезення №01/11-13 від 01.11.2013 за яким виконавець ТОВ "Фортуна Контракт" за завданнями замовника ФОП ОСОБА_10 надали товарно-транспортні послуги, посередницькі послуги по наданню автотранспорту, акти №ОУ-0001098, №ОУ-0000987, №ОУ-0000986 здачі-приймання робіт (надання послуг), податкові накладні №273 від 02.12.2013, №387 від 30.11.2013, №386 від 28.11.2013, від 02.12.2013 №273; акт здачі-прийняття послуг №А-01993 від 30.11.2013 з ТОВ "Агроград В" щодо приймання, сушки та зберігання кукурудзи позивача в кількості 55,852 тон; - акт здачі прийняття послуг № РЗ-0000921 від 30.11.2013 за яким ТОВ "ОСОБА_7 Комодітіз Україна ЛТД" здійснює зберігання, сушку приймання кукурудзи в кількості 23,73 тон; акт №А-02079 з ТОВ "Агроград- В" за яким останній зобов'язується здійснити сушку, збереження, приймання кукурудзи позивача в кількості 112,72 тон; акт здачі приймання робіт №РЗ -0000963 від 16.12.2013 з ТОВ "ОСОБА_7 Комодітіз Україна ЛТД" щодо зберігання, очистки, приймання кукурудзи кількості 32,43 тон.

Надаючи правову оцінку вказаним доказам та правочинам в розрізі виявлених порушень, суд виходив з того, що частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписи ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України також передбачають, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків по факту наданих послуг або проведених робіт, відтак, кожна окрема господарська операція платника податку повинна відповідати загальній меті й відповідно так чи інакше сприяти досягненню цієї мети.

Досліджуючи обставини реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку, суд виходив з того, що підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірними первинними документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Натомість, формально складенні документи, за відсутності самої господарської операції, не є належним первинними документом.

Крім того, в інформаційному листі від 20.07.2010 №1122/11/13-10 Вищий адміністративний суд України вказав, що при встановленні факту здійснення господарської операції дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Перевірці підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, зокрема: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Встановленим обставинам належить давати оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності. Зокрема, сама собою відсутність ліцензії чи іншого дозвільного документа не є безумовним доказом неправомірності вчиненої господарської операції. Однак ця обставина може вказувати на те, що відповідна особа не мала можливості та належної кваліфікації на здійснення певних дій, а отже, і на їх можливу відсутність.

В контексті зазначеного, судом встановлено, а представником позивача не спростовано той факт, що купівля, продаж та поставка ячменю, сої, кукурудзи в кількості згідно з укладеними договором не підтверджено належними первинними документами, щодо їх подальшої реалізації, зберігання, перевезення, тобто, не можливо дослідити рух товару.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" під "зберіганням зерна" розуміють комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Також вказаною нормою Закону визначено поняття "зернового складу", зокрема, це субєкт підприємництва, що є власником зерносховища і надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна з видачею складських документів на зерно та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом часті в Гарантійному фонді виконання зобовязань за складськими документами на зерно;

Згідно з ст. 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов'язаний здійснити аналіз його якості. Зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання. Регламент зберігання зерна та продуктів його переробки затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Частина 2,3 ст. 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" закріплює, що за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

В розрізі зазначеного, варто відмітити, що позивачем не надано, як в ході проведення перевірки, так і в ході судового розгляду справи всіх належних документів щодо зберігання зерна в тій кількості якій його було придбано згідно з укладеними правочинами.

Водночас, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що частина договорів було укладено в усному порядку, відтак, він позбавлений можливості надати їх до судового розгляду, однак просив врахувати суд надані додаткові докази.

Однак, суд критично оцінює факт усного укладення договорів, адже ч.1 ст. 206 Цивільного кодексу України закріплює, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Як убачається із наданих до суду доказів, зокрема, за договором - купівлі продажу № 17 від 01.11.2013 укладеного між ПСП "Перемога" як продавцем та позивачем як покупцем щодо продажу кукурудзи в кількості 100 тон на суму 110 000 грн., тоді як приймання кукурудзи за актом № А -017808 здачі приймання послуг ТОВ "Агрорад В" відбулось 07.11.2013, тобто не можливо встановити момент укладення усного правочину щодо зберігання ТОВ " Агроград - В" кукурудзи, окрім того, вказані докази не відповідають один одному в частині кількості товару.

Зазначене, на думку суду свідчить про недотримання позивачем інституту форми правочину.

Варто зазначити, що в ході судового розгляду встановлено непослідовність, неоднозначність та не відповідність господарських операцій щодо купівлі, продажу, поставки ФОП ОСОБА_4 сої, ячменю, кукурудзи, соняшника, в частині місця, простору та кількості товару, та як наслідок суперечливість первинних документів один одному.

Крім того, протокольною ухвалою суду від 20.04.2015, зобов'язано позивача надати договір №98-06/13-Ел від 20.06.2013, за яким ТОВ "Агроград В" здійснив прийом, зберігання, збереження соняшника позивача в кількості 161,178 тон, вимоги якої не виконано.

Надані до суду пояснення представника позивача та надані до суду докази також не узгоджуються із положеннями ч.1-4 ст. 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", зокрема, зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. Після заповнення обов'язкових реквізитів простого або подвійного складського свідоцтва на зерно, реєстрації їх у реєстрі з присвоєнням порядкового номера заповнений бланк простого або подвійного складського свідоцтва на зерно передається особі, яка здала зерно на зберігання. Зерновий склад зобов'язаний виписувати окремо складські документи на зерно для партій зерна, що належать різним товарним класам, відповідно до державних стандартів.

В судовому засіданні не надано подвійних чи простих складських свідоцтв, складських квитанцій, більше того, не надано доказів які підтверджували наявність власних складських приміщень чи інших виробничих можливостей.

Також суд враховано приписи наказу Мінтрансу від 14.10.1997 №363 про затвердження "Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджені цим наказом, розроблені у виконання цілого ряду державних документів, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів, захисту їх від розкрадання, безпеки пасажирів на транспорті, боротьби зі злочинністю.

Згідно з п.11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Суд зважає на те, що товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно- матеріальних цінностей, однак враховує відсутність таких на обсяг зернових протягом 2013 року.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з позицією податкового органу щодо відсутності належних первинних доказів на зберігання, приймання, доробку та відвантаження ячменю, соняшнику, сої та кукурудзи, при цьому, керується кількісним показниками товару в межах укладених договорів, відтак, виявлені порушення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та як наслідок не дають підстав скасувати оскаржувані акти.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Вінницької ОДПІ слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя підпис ОСОБА_11

Копія вірна Суддя:

Секретар: