Справа № 819/2658/14-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 876/697/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2014 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

17.11.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області (далі - Гусятинська райдержадміністрація) про визнання протиправним та скасування Розпорядження голови Гусятинської райдержадміністрації Тернопільської області №166-к від 28.10.2014р. «Про звільнення ОСОБА_1», поновлення на посаді та зобов'язання відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування вимог позовної заяви ОСОБА_1 вказує на те, що розпорядження голови Гусятинської райдержадміністрації Тернопільської області №166-к від 28.10.2014р. «Про звільнення ОСОБА_1» прийнято всупереч норм чинного законодавства, оскільки норми ч.2 ст.22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та п.7-1 ст. 36 КЗпП (на підставі яких було звільнено позивача) не передбачають звільнення із займаної посади за вчинення корупційного правопорушення не пов'язаного з порушенням обмежень згідно Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Позивач зазначає, що згідно постанови апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.172-7 КУпАП, проте, на думку позивача, нею не було порушено жодних обмежень, визначених ст.ст.6-10 «Про засади запобігання і протидії корупції».

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2014 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Розпорядження голови Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області №166-к від 28.10.2014р. "Про звільнення ОСОБА_1" в частині формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , а саме на підставі ч.2 ст. 22 ЗУ "Про засади запобігання і протидії корупції" та п.7-1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Змінено формулювання причин звільнення у Розпорядженні голови Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області №166-к від 28.10.2014р. "Про звільнення ОСОБА_1" з ч.2 ст. 22 ЗУ "Про засади запобігання і протидії корупції та п.7.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України на п.2. ст. 30 Закону України "Про державну службу"- недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 Закону України "Про державну службу"

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з постанови апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року у справі про адміністративний проступок, ОСОБА_1 допустила корупційне правопорушення щодо неповідомлення безпосереднього керівника у передбаченому законом випадку про наявність конфлікту інтересів, що відповідно до пункту 2 статті 30 цього ж Закону є підставою для припинення державної служби, та не встановлено порушення обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Отже, враховуючи викладені обставини, суд дійшов до висновку щодо наявності підстав змінити формулювання причин звільнення у Розпорядженні голови Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області №166-к від 28.10.2014р. "Про звільнення ОСОБА_1 " з ч.2 ст. 22 ЗУ "Про засади запобігання і протидії корупції" та п.7.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України на п.2. ст. 30 Закону України "Про державну службу"- недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 Закону України "Про державну службу"

Не погодившись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на ч.3 ст.235 КЗпП України та вказує, що зазначеною нормою матеріального права передбачено можливість внесення змін підстав звільнення виключно у випадку, якщо визнана незаконною підстава звільнення не тягне за собою поновлення працівника на роботі. Проте, як вбачається із позовної заяви, однією із позовних вимог є вимога про поновлення ОСОБА_1 на роботі, а отже суд не мав права вносити зміни в оскаржуване розпорядження визнавши підстави звільнення позивача такими,що не відповідають закону.

ОСОБА_1 також зазначає, що змінюючи підставу її звільнення, суд першої інстанції покликаючись на постанову апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року вважав, що позивачем було допущено порушення передбачене ст.16-1 Закону України "Про державну службу", що є підставою для звільнення за ч.2 ст.30 Закону України "Про державну службу". Однак, з такою позицією суду першої інстанції апелянт не погоджується, оскільки постановою апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року не було встановлено порушення позивачем ст.ст. 16, 16-1 Закону України "Про державну службу" та ОСОБА_1 не була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення цих норм закону.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції змінивши у оскаржуваному розпорядженні причину звільнення ОСОБА_1 виходив із обставин, з якими голова Гусятинської райдержадміністрації не пов'язував звільнення позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати, з наступних підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивача - ОСОБА_1 з 20.05.2013 року розпорядженням голови Гусятинської райдержадміністрації №76-к призначено на посаду завідувачем сектору містобудування та архітектури Гусятинської райдержадміністрації.

На підставі Розпорядження голови Гусятинської райдержадміністрації №166-к від 28.10.2014р. «Про звільнення ОСОБА_1» позивача звільнено з посади завідувача сектору містобудування та архітектури Гусятинської райдержадміністрації.

Як підстава для звільнення в Розпорядженні зазначені постанова апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року, ч.2 ст.22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та п.7.1 ст. 36 КЗпП.

Із матеріалів справи також слідує, що постановою апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 8 травня 2014 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 172-7 КУпАП у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, - скасовано. Визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 200 грн.

У мотивувальній частині вищевказаної постанови апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року, судом було встановлено, що ОСОБА_1, працюючи на посаді завідувача сектору містобудування та архітектури Гусятинської РДА з липня 2009 року, будучи державним службовцем 11 рангу та відповідно до підпункту «в» п.1 ч. 1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єктом корупційного діяння, володіючи нормативно-правовою базою, що регламентує засади службових та адміністративних відносин, умисно, в порушення п.1,2, ч.1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та невідкладно ні в усній, ні у письмовій формі не повідомила голову Гусятинської РДА про виникнення у неї суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями, а саме про те, що ОСОБА_1 на підставі поданих замовниками документальних матеріалів, які розроблялись її батьком - СПД ФО архітектором ОСОБА_3 та матір'ю - директором РКП «Проектант» ОСОБА_4, приймала рішення про видачу містобудівних умов і обмежень, будівельних паспортів та погодження будівельної документації, що підпадає під адміністративну відповідальність згідно ст.172-7 Кодексу про адміністративні правопорушення.

Дана постанова суду апеляційної інстанції від 03.06.2014 року, Гусятинським районним судом Тернопільської області 19.06.2014 року за вих. № 4695/4 була направлена до Гусятинської райдержадміністрації для відповідного реагування (прийняття рішення згідно ч.7 ст.285 КУпАП) та отримана відповідачем 19.06.2014 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами : відповіддю Гусятинської райдержадміністрації від 24.03.2015 року № 01-419/02-14 (наданою на запит суду); листом Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19.06.2014 року про направлення копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 із вхідним штампом відповідача про отримання даного рішення; журналом реєстрації вхідної документації за 2014 рік.

Не погодившись із Розпорядженням голови Гусятинської райдержадміністрації Тернопільської області №166-к від 28.10.2014р. «Про звільнення ОСОБА_1» прийнятому на підставі норми ч.2 ст.22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», постанови апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року та п.7-1 ст. 36 КЗпП, - ОСОБА_1 оскаржила його до суду, як таке, що на переконання позивача порушує її законні права та інтереси.

Надаючи правову оцінку Розпорядженню голови Гусятинської райдержадміністрації Тернопільської області №166-к від 28.10.2014р. «Про звільнення ОСОБА_1», колегія суддів вважає дане Розпорядження протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Так, згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ ( із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну службу", державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Законодавством України встановлено для державних службовців ряд обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, порушення яких є несумісними з подальшим перебуванням такої особи на державній службі. Так, статтею 30 Закону України "Про державну службу" (в редакції чинній на момент звільнення позивача) визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі:

1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону);

2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 цього Закону;

3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону);

4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону);

5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону);

6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону;

7) притягнення державного службовця до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Припинення державної служби відповідно до пункту 7 частини першої цієї статті здійснюється у триденний строк з дня отримання органом, в якому працює державний службовець, копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" (що був чинний на момент виникнення правовідносин) за вчинення корупційних правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 4 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 172-7 КУпАП, неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів - тягне за собою накладення штрафу від десяти до ста п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

В контексті вищенаведених правових норм судом апеляційної інстанції встановлено, що позивача - ОСОБА_1 постановою апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 200 грн.

Слід зазначити, що постанова апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року набрала законної сили, є остаточною та оскарженню не підлягає, та в силу ст.124 Конституції України та ч.2 ст. 14 КАС України є обов'язковою до виконання. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до абз.7 ст.285 КУпАП, постанова суду про накладення адміністративного стягнення за адміністративне корупційне правопорушення у триденний строк з дня набрання нею законної сили направляється відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування, керівникові підприємства, установи чи організації, державному чи виборному органу, власнику юридичної особи або уповноваженому ним органу для вирішення питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, усунення її згідно із законодавством від виконання функцій держави, якщо інше не передбачено законом, а також усунення причин та умов, що сприяли вчиненню цього правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що постанова апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року, Гусятинським районним судом Тернопільської області 19.06.2014 року за вих. № 4695/4 була направлена до Гусятинської райдержадміністрації для відповідного реагування (прийняття рішення згідно ч.7 ст.285 КУпАП) та отримана відповідачем 19.06.2014 року.

Тому, в даному випадку слід врахувати правову норму статті 36 КЗпП України, якою визначено підстави припинення трудового договору. Зокрема відповідно до пункту 7-1 даної статті однією із підстав припинення трудового договору є : набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів звертає увагу на те, що в силу ч.2 ст.30 Закону України "Про державну службу", припинення державної служби відповідно до пункту 7 частини першої цієї статті здійснюється у триденний строк з дня отримання органом, в якому працює державний службовець, копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Також, згідно ч. 2 ст. 36 КЗпП України, у випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про очищення влади".

Крім того, частиною 2 статті 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" передбачено, що інші особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи вищевикладені правові норми, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем при прийнятті Розпорядження голови Гусятинської райдержадміністрації Тернопільської області №166-к від 28.10.2014р. «Про звільнення ОСОБА_1» недотримано вимоги ч.2 ст.30 Закону України "Про державну службу", ч. 2 ст. 36 КЗпП України та ч. 2 ст. 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Так, постанова апеляційного суду Тернопільської області від 03.06.2014 року, була отримана Гусятинською райдержадміністрацією - 19.06.2014 року, а оскаржуване Розпорядження було прийнято лише 28.10.2014 року, тобто з недотриманням триденного строку з дня отримання органом державної влади судового рішення, яке набрало законної сили.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 було звільнено лише 28.10.2014 року у зв'язку з тим, що були відсутні кандидати на заміщення вакантної посади, яку обіймав позивач, оскільки дане твердження суперечить вимогам ч.2 ст.30 Закону України "Про державну службу", ч. 2 ст. 36 КЗпП України та ч. 2 ст. 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

За змістом п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Тому, оскільки позивача звільнено з посади з порушенням порядку проведення звільнення, не дотримано спеціальних строків визначених чинним законодавством, Розпорядження голови Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області №166-к від 28.10.2014 р. «Про звільнення ОСОБА_1» підлягає скасуванню а ОСОБА_1 - поновленню на посаді завідувача сектору містобудування та архітектури Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області з 29.10.2014 року.

Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.235 КЗпП України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зобов'язати Гусятинську районну державну адміністрацію Тернопільської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2014 року по 23.04.2015 року в розмірі 11483,28 грн.

При цьому, у відповідності до підп. «з» п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата, яка згідно довідки відповідача від 09.04.2015 року за № 46 становить 93 грн. 36 коп.

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути грошове забезпечення за вимушений прогул, судом враховано період з 29.10.2014 року по 23.04.2015 року включно та лист Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13. Така кількість днів становить 123.

З врахуванням викладеного, сума, які підлягає стягненню, дорівнює 11483,28 грн., за виключенням податків та обов'язкових платежів.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2014 р. по справі № 819/2658/14-а - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області №166-к від 28.10.2014 р. «Про звільнення ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору містобудування та архітектури Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області з 29.10.2014 року.

Зобов'язати Гусятинську районну державну адміністрацію Тернопільської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2014 року по 23.04.2015 року в розмірі 11483,28 грн. (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят три гривні двадцять вісім копійок), за виключенням податків і зборів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

Н.М. Судова-Хомюк

Постанова складена в повному обсязі 28.04.2015 року.