Справа № 820/9950/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2015р. м. Київ К/800/8752/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді Муравйов О. В. Вербицька О. В. Маринчак Н. Є.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргуІндустріальної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області
на постанову та ухвалуХарківського окружного адміністративного суду від 11.12.2013 року Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 року
у справі№ 820/9950/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Віннер Форд Харків»
до Індустріальної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області
проскасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2013 року у справі № 820/9950/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 року, позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 19.09.2013 року та податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2013 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 689 752,00 грн., в тому числі за основним платежем - 528 625,00 грн., за штрафними (фінансовими санкціями) - 161 127,00 грн.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийняти нове про відмову в позові. Свої вимоги заявник обґрунтовує порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.23 п. 139.1, п. 139.2 ст. 139 Податкового кодексу України, ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами заявника не погоджується, просить залишити в силі оскаржені судові рішення.

У зв'язку з неявкою представників сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем планової виїзної перевірки ТОВ «Віннер Форд Харків» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.07.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період 01.07.2011 року по 31.12.2012 року складено акт № 1667/22.1-06/32029916 від 01.04.2013 року, яким зафіксовано порушення позивачем: пп. пп. 135.5.5, 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, п. 138.6, пп.138.10.2, 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податок на прибуток на загальну суму 553 925,00 грн.; ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. п. 198.3, 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податок на додану вартість на загальну суму 96 088,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 17.05.2013 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 144 094,50 грн., в т. ч. за основним платежем 96 063,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 48 031,50 грн.

- № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 727 702,00 грн., у т.ч. за основним платежем 553 925,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 173 777,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, рішенням Головного управління Міндоходів у Харківській області «Про результати розгляду скарги» № 789/10/20-40-10-04-17 від 23.07.2013 року скасовано податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2013 року в частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ (штрафні санкції) в сумі 24 015,75 грн., в іншій частині податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2013 року та податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2013 року залишено без змін, а скаргу ТОВ «Віннер Форд Харків» - без задоволення.

Не погоджуючись із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав скаргу до Міністерства доходів і зборів України, за наслідками розгляду якої рішенням Міністерства доходів і зборів України від 01.10.2013 року № 12350/6/99-99-10-11-15 скаргу платника податків було залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги - без змін.

З урахуванням рішення на наслідками розгляду скарги відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.09.2013 року, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 120 078,75 грн., в т .ч. за основним платежем в сумі 96 063,00 грн. та за штрафними санкціями у сумі 24 015,75 грн.

Позивач, не погоджуючись повністю із податковим повідомленням-рішенням № від 19.09.2013 року та податковим повідомленням-рішенням № від 17.05.2013 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 689 752,00 грн., у тому числі за основним платежем - 528 625,00 грн., за штрафними (фінансовими санкціями) -161 127,00 грн., звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що висновки акта перевірки, які стали підставою прийняття оскаржуваних рішень спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів, враховуючи наступне.

Фактичною підставою для висновків відповідача про заниження позивачем доходу, що враховується при визначенні об'єкту оподаткування, за період з 01.07.2011 року по 31.12.2012 року всього в сумі 589 282,00 грн., в т. ч. за 4 квартал 2012 року в сумі 589 166,00 грн., а також щодо завищення витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування, за період з 01.07.2011 по 31.12.2012 року у сумі 1 963 109,00 грн., стали наступні доводи податкового органу:

- ТОВ «Віннер Форд Харків» не було виконано умови п. 17.2 договору від 01.01.2012 року № 010/Р, умов листа № 879 від 03.07.2012 року та додатків до нього (додаток № 1, додаток № 2), внаслідок чого порушено пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження доходу, що враховується при визначенні об'єкту оподаткування та відображаються у рядку 03 Декларацій «Інші доходи», всього в загальній сумі 479 166,00 грн.;

- сума витрат перевищує націнку на реалізовані автомобілі, що призводить до реалізації автомобілів нижче ціни придбання. Тобто, в порушення п. 138.6 ст. 138 Податкового кодексу України підприємством завищено склад витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування та відображаються у рядку 05.1 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» всього у загальній сумі 1 783 443,00 грн.;

- перевіркою не встановлено зв'язку між отриманими маркетинговими та юридичними послугами з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Підприємством порушено п. 138.2, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138. пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, а саме: ТОВ «Віннер Форд Харків» безпідставно включило до складу витрат витрати, не пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг в сумі 156 695,00 грн.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 01.01.2012 року між ТОВ «Віннер Форд Харків» (дилер) та ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Імпорте Україна, ЛТД» дистриб'ютор, імпортер) укладено дилерський договір про продаж та обслуговування № 010/F, відповідно до умов якого ТОВ «Віннер Форд Харків» надано статус офіційного дилера продукції Ford з правом купувати продукцію в дистриб'ютора для продажу кінцевому споживачеві, визначено права й обов'язки сторін договору та взаємозалежність обох сторін у досягненні їх спільних цілей.

В рамках дилерського договору сторонами укладено також оперативні договори, спрямовані на виконання його умов, зокрема: договір купівлі-продажу спеціального інструменту № 010-inst/F від 01.01.2012 року, договір купівлі-продажу автомобілів № 010-auto/F від 01.01.2012 року, договір купівлі-продажу продукції № 010-zch/F від 01.01.2012 року, договір про гарантійне обслуговування та гарантійний ремонт № 010-warranty/F від 01.01.2012 року, договір на інформаційне та консультативно-довідкове обслуговування № 010-inf/F від 01.01.2012 року, договір відповідального зберігання автомобілів № 010-ЬаіІ/Р від 01.01.2012 року.

Згідно із п. 13.1 дилерського договору за бажанням дилера чи дистриб'ютора, дилер чи дистриб'ютор може розірвати цей договір у будь-який час та за власним бажанням, повідомивши іншу сторону щонайменш за дев'яносто днів до дати розірвання.

Відповідно до п. 17.1 дилерського договору після закінчення терміну дії або розірвання договору дистриб'ютор або призначена ним особа має право на свій розсуд придбати таку продукцію виробника, належну дилеру.

Крім того, у відповідності до п. 17.2 договору дилер зобов'язаний повернути всю власність, яка має бути придбана дистриб'ютором згідно з пунктом 15.3 (вивіски, які дистриб'ютор на свій розсуд вирішить придбати у дилера) та параграфом 17 (продукція виробника, яку дистриб'ютор на свій розсуд вирішить придбати у дилера) у відповідності до порядків та графіків, встановлених дистриб'ютором.

В додатках № 1 та № 2 до листа № 879 від 03.07.2012 року дистриб'ютором також було визначено юридичні наслідки, умови, план (графік) та перелік заходів, пов'язані із достроковим припиненням дилерського договору, які повністю кореспондують зазначеним вище положенням дилерського договору.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що виконання умов п. п. 3, 11 додатку № 2 до листа № 879 від 03.07.2012 року щодо зобов'язання ТОВ «Віннер Форд Харків» з продажу обладнання/запчастин «портеру або іншим дилерам Ford і доставки автомобілів на склад ТОВ з ІІ «Віннер Імпортс Україна, ЛТД», із положеннями п. 2 та п. 8 зазначеного додатку № 2, п. 2.11, 2.12 додатку № 1 до листа № 879 від 03.07.2012 року, розділу 15, 17 дилерського договору, безпосередньо пов'язано саме з ініціативою дистриб'ютора або інших дилерів Ford щодо придбання зазначених товарів.

Листом-вимогою про повернення майна вих. № 881 від 03.07.2012 року дистриб'ютором витребувано від ТОВ «Віннер Форд Харків» майно, що на момент розірвання дилерського договору було власністю ТОВ з II «Віннер Імпортс Україна, ЛТД», і на підставі оперативного договору відповідального зберігання автомобілів № 010-bail/F від 01.01.2012 року зберігалося у дилера, а саме: автомобілі торгової марки Ford.

Вказані автомобілі повернуті дистриб'ютору, про що свідчать надані позивачем копії актів на повернення (додатки до договору № 010-bail/F від 01.01.2012 року).

Жодних пропозицій щодо придбання спецінструменту, обладнання й запчастин, належних ТОВ «Віннер Форд Харків» і придбаних ним у ТОВ з II «Віннер Імпортс Україна, ЛТД», з боку дистриб'ютора та інших ділерів Ford не надходило.

Відповідно до п. п. 135.1, 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Віннер Форд Харків» зобов'язання, як виникли у нього у зв'язку із достроковим розірванням дилерського договору, виконало у повному обсязі, а в силу положень п. п. 17.1, 17.2 дилерського договору мало об'єктивну можливість реалізувати продукцію Ford, обладнання й інструменти лише за наявності вільного волевиявлення дистриб'ютора та інших дилерів Ford щодо їх придбання, колегія суддів погоджується з висновком судів про відсутність підстав для висновку про одержання доходу платником.

Податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем п. 138.6 ст. 138 Податкового кодексу України, оскільки сума витрат перевищує націнку на реалізовані автомобілі, що призводить до реалізації автомобілів нижче ціни придбання, внаслідок чого, підприємством завищено склад витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування та відображаються у рядку 05.1 декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» в загальній сумі 1 783 443,00 грн.

Відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно із п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування зокрема є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Підпунктом 135.4.1 пункту статті 135 Податкового кодексу України визначено, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

У відповідності до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: - витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; - інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11,138.12 цієї статті, пунктом 140.1 етапі 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї етапі та у етапі 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати операційної діяльності зокрема включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї етапі, пунктів 140.2-140.5 етапі 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.,

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 138.6 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Податковий орган при розрахунку суми перевищення витрат над доходами за кожен календарний місяць вибрав із щомісячних розшифрувань лише окремі господарські операції по окремій номенклатурі товару, за якими розрахункові витрати перевищували доходи, та не надав належної правової оцінки іншим господарським операціям за ті ж самі місячні періоди щодо тих самих товарів, при яких доходи від реалізації перевищували витрати.

В п. 3.1.1 акта перевірки зазначено, що протягом перевіряємого періоду платник здійснював прибуткову діяльність. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ця обставина також підтверджується показниками податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2011 та 2012 рік.

Згідно із п. 1.3 дилерського договору про продаж і обслуговування № 10/F від 01.01.2007 року, укладеного між ТОВ «Віннер Форд Харків» та ТОВ з II «Віннер Імпорте Україна, ЛТД», дилерською ціною для продукції виробника, до якої вона відноситься, вважається ціна для дилера на таку продукцію, яка періодично встановлюється імпортером.

Аналогічні умови містить і дилерський договір № 010/ F від 01.01.2012 року, укладений позивачем з ТОВ з II «Віннер Імпорте Україна, ЛТД», чинний з 01.01.2012 року до 30.09.2012 року.

Отже, націнка на реалізовані автомобілі формувалась ТОВ «Віннер Форд Харків» відповідно до положень та обов'язкових для нього умов, визначених укладеними з ТОВ з II «Віннер Імпорте Україна, ЛТД» Дилерськими договорами на 2011-2012 роки, з урахуванням ринкових цін на аналогічні товари, а також цін, встановлених дистриб'ютором, з метою забезпечення конкурентоспроможних умов роздрібних і оптових продажів, найкращого рівня задоволення потреб споживачів, досягнення високого рівня продажу та популяризації продукції виробника.

Нижче закупівельної ціни здійснювався продаж окремих автомобілів, що було зумовлено тим, що вони належали до демонстраційних або акційних автомобілів (реалізовувалися у період дії акцій дистриб'ютора щодо знижок), або були пошкоджені під час транспортування (і реалізовувались після їх відновлення). Визначення ринкової вартості пошкоджених та демонстраційних автомобілів було здійснено ТОВ «Віннер Форд Харків» на підставі висновків проведеної незалежної оцінки автомобілів суб'єктами оціночної діяльності.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом вказані висновки не спростовано, колегія суддів погоджується з висновком судів про недоведеність доводів відповідача про порушення позивачем п. 138.6 ст. 138 Податкового кодексу України.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій вірно зазначено, що відповідачем залишено поза увагою, що донарахування грошових зобов'язань з податку на прибуток за наведених вище фактичних обставин справи можливе лише за умови застосування податковим органом процедури визначення звичайної ціни товару у відповідності до п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що зроблено не було.

В акті перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 138.2, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України внаслідок безпідставного включення до складу витрат витрат, не пов'язаних з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг у сумі 156 695,00 грн., через те, що під час перевірки не встановлено зв'язку між отриманими маркетинговими та юридичними послугами з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно із умовами укладеного позивачем дилерського договору про продаж та обслуговування № 10/F від 01.01.2007 року, чинного у період надання контрагентами позивачеві рекламних послуг, передбачено, що для досягнення мети дилер повинен розвивати, підтримувати і спрямовувати підготовлену, якісну організацію продажу, енергійно займатися рекламуванням та стимулюванням продажу. Дилер відповідає, беручи на себе всі витрати, за розробку та впровадження активних рекламних кампаній та кампаній з мерчандайзингу для стимулювання просування продажу та обслуговування продукції виробника дилером. Дилер визнає право імпортера переконатися втому, що продукція виробника представлена населенню через рекламні засоби та матеріали з мерчандайзингу мають високу якість та не суперечать виявленим імпортером побажанням щодо способу представлення таких матеріалів. Серед рекламних засобів та матеріалів з мерчандайзингу: друкована, телевізійна та радіо реклама, каталоги продукції та матеріали для оформлення салонів (п. 2.1.2 дилерського договору, п. 9, пп. 9.3 Додатку 8 «Стандарти дилера» до договору).

Отже, проведення рекламних кампаній з метою просування продукції на ринку та збільшення обсягів продажу згідно із умовами дилерського договору було обов'язковою складовою господарської діяльності ТОВ «Віннер Форд Харків».

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що реальність виконання та пов'язаність їх з господарською діяльністю правочинів та договорів щодо надання рекламних послуг з наступними контрагентами: ТОВ «Ріа Аллегро», ТОВ «Ей Сі Онлайн», ТОВ «Сравні Україна», ТОВ «Видавничий будинок «Прем'єр», ПП «Фірма «Меркурій», ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Фірма «Почерк», ТОВ «Видавничий дім Український Медіа Холдінг» ТОВ «Редакція» «Селянської газети», ТОВ «Віктал»; ТОВ «Рекламне Агентство Радіограма», ТОВ «Маген Арт», ФОП ОСОБА_6, підтверджується наявними у справі доказами.

Крім того, за умовами дилерського договору, чинного у період надання позивачеві інформаційних, консультаційних, довідкових, послуг, дилер зобов'язаний забезпечувати конкурентоспроможні умови фінансування роздрібних та оптових продажів, забезпечувати навчання керівництва, персоналу з продажу, персоналу відділу запчастин, персоналу з продажу, персоналу відділу сервісу й адміністративного персоналу (п. 4 преамбули). Дилер зобов'язаний наймати і навчати достатню кількість компетентного персоналу, а також зобов'язаний вимагати від цього персоналу відвідування навчальних програм, які може періодично призначати імпортер.

На виконання умов дилерського договору ТОВ «Віннер Форд Харків» та ТОВ з II «Віннер Імпортс Україна, ЛТД» укладено оперативний договір на інформаційне та консультаційно-довідкове обслуговування № 010-inf/F від 01.01.2008 року.

В рамках виконання зобов'язань за цим договором ТОВ з II «Віннер Імпорте Україна, ЛТД» у 3-4 кварталах 2011 року надано інформаційні послуги позивачу, зокрема, з оновлення спеціалізованих інформаційно-довідкових систем: діагностичної системи FordECAT (яка використовувалася позивачем для діагностики та підбору запчастин для автомобілів марки Ford, вироблених у Європі); послуги інформаційно-довідкової системи IDS; послуги інформаційно-довідкової системи FVCDealer на загальну суму 16 200,00 грн., що підтверджено, зокрема, підписаними представниками сторін та скріпленими печатками актами здачі-прийому виконаної роботи № 3-inf/F від 30.09.2011 року, № 4-inf/F від 31.12.2011 року, рахунками, банківськими виписками.

Також на формування витрат позивача вплинуло виконання наступних операцій: по договору від 11.07.2011 року № 11/7-1C про надання виконавцем послуг замовникові з проведення підготовки і стажування спеціаліста за програмою «Загальні положення експрес-діагностики ідентифікаційних номерів транспортних засобів», укладеного з Приватним підприємством Науково-дослідне Бюро судових експертиз «Сантодор»; виконання інформаційно-консультаційних послуг, який було укладено шляхом акцептування ТОВ «Віннер Форд Харків» виставленого ТОВ «Глобал-Інформ» рахунку-фактури № 7 від 16.08.2011 року, по договору від 01.01.2011 року № 10/11 про надання інформаційних послуг, укладеного з ФОП ОСОБА_7, по договору про надання послуг хостингу від 30.09.2010 року № 514460.1, укладеного з ТОВ «Хостпро», по договору про надання юридичних послуг № 19-07від 24.12.2007 року, укладеного з ФОП ОСОБА_8

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що реальність виконання та пов'язаність їх з господарською діяльністю юридичних, інформаційних, консультаційних, довідкових послуг та послуг з хостингу за вказаними договорами підтверджується наявними у справі доказами.

Враховуючи положення статей 138 та 139 Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про правомірне формування витрат товариством за насідком здійснення вищенаведених господарських операцій.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності фактичного виконання операцій із спірними контрагентами викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення № від 17.05.2013 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 689 752,00 грн., в тому числі за основним платежем - 528 625,00 грн., за штрафними (фінансовими санкціями) - 161 127,00 грн. підлягає скасуванню.

Фактичною підставою для висновків про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість в загальному розмірі 96 088,00 грн. стали доводи відповідача про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме:

- ст. 185, п. 186.1 ст. 186 Податкового кодексу України внаслідок невиконання умови п. 17.2. договору від 01.01.2012 року № 010/Р, умов листа № 879 від 03.07.2012 року та додатків до нього (додаток № 1, додаток № 2), в результаті чого занижено податкові зобов'язання за грудень 2012 року на суму 95 856,00 грн., у зв'язку із неправильним відображенням до складу податкових зобов'язань обсягу реалізації продукції (робіт, послуг);

- п. п. 198.2, 198.3, 198.6, ст. 198, п. п. 201.1, 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України внаслідок неправомірного включення до складу податкового кредиту з ПДВ сум по господарським операціям з контрагентами - ТОВ «УБФ» та ТОВ «Денис Трейд», а саме: за грудень 2011 року 17,00 грн. та за березень 2012 року у сумі 190,00 грн.

Як вже зазначено, висновки податкового органу про невиконання умови п. 17.2 договору від 01.01.2012 року № 010/Р, умов листа № 879 від 03.07.2012 року та додатків до нього (додаток № 1, додаток № 2) є неправомірним та спростовується матеріалами справи, колегія суддів вважає, що у відповідача відсутні підстави для нарахування податкових зобов'язань за грудень 2012 року на суму 95 856,00 грн. з посиланням на п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України.

З аналізу статей 198, 201 Податкового кодексу України вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що реальність операцій по придбанню товарів у ТОВ «УБФ» та ТОВ «Денис Трейд» та їх використання у господарській діяльності ТОВ «Віннер Форд Харків» підтверджується відповідними первинними документами.

На час виконання умов договорів та видачі податкових накладних підприємства були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Посилання відповідача на акти перевірки контрагентів позивача підлягають відхиленню, оскільки вони не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальності постачання товарів чи надання послуг.

В разі якщо контрагентом платника податковий облік ведеться із порушенням вимог чинного законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а несплата податку продавцем та його контрагентами по ланцюгу (в томі числі в разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту та витрат покупцем.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість доводів відповідача про порушення товариством п. п. 138.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України щодо вказаних контрагентів.

Отже, податкове повідомлення-рішення № від 19.09.2013 року є протиправним.

За таких обставин касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Індустріальної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.52013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 року у справі № 820/9950/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після надсилання її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак