Справа № 2а-4847/12/2670
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-4847/12/2670

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 квітня 2015 року 15:35 справа №2а-4847/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрміськбуд-1”

до

Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року в адміністративній справі №2а-4847/12/2670, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 грудня 2014 року №К/9991/5310/14 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року адміністративну справу №2а-4847/12/2670 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 30 березня 2015 року замінено первинного відповідача – ДПІ у Дарницькому районі на належного – Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві; представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив.

На підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток від 07 листопада 2011 року №7510 (далі по тексту – акт перевірки).

Як зазначено в акті перевірки, за результатами перевірки декларації з податку на прибуток підприємства ТОВ “Укрміськбуд-1” за ІІ квартал 2011 року встановлено, що в порушення пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України включено до складу від’ємного значення об’єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду, що є частиною валових витрат ІІ кварталу 2011 року, від’ємне значення об’єкта оподаткування, отримане за результатами діяльності в 2010 році. Зазначене порушення призвело до заниження грошового зобов’язання з податку на прибуток на 387 401,00 грн. та завищення від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 37 175 107,00 грн.

Позивач вважає протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, мотивуючи позовні вимоги наступним: включаючи до складу валових витрат І кварталу 2011 року суму валових витрат у вигляді від’ємного значення об’єкта оподаткування попереднього 2010 року, позивач діяв у відповідності до вимог пункту 6.1 статті 6 та пункту 22.4 статті 22 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а збитки 2010 року вважаються витратами І кварталу 2011 року і, відповідно, є складовою від’ємного значення об’єкта оподаткування саме І кварталу та мають включатись до витрат ІІ кварталу 2011 року.

В письмовому запереченні проти позову відповідач зазначив, що до складу ІІ кварталу 2011 року включається виключно від’ємне значення об’єкта оподаткування, отримане суб’єктами господарювання за результатами здійснення господарської діяльності за І квартал 2011 року без врахування від’ємного значення, що увійшло до складу І кварталу 2011 року з 2010 року.

Вищий адміністративний суд України, скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий судовий розгляд, в ухвалі від 16 грудня 2014 року №К/9991/5310/14 вказав, до складу валових витрат другого календарного кварталу 2011 року підлягає включенню сума від’ємного значення об’єкта оподаткування за перший квартал 2011 року, яка, у свою чергу, розраховується з урахуванням у складі валових витрат першого календарного кварталу 2011 року сум від’ємного значення, що утворилися станом на 01 січня 2010 року, а також тих, що виникли протягом 2010 року; при вирішенні спорів, пов’язаних із застосуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX “Перехідні положення” Податкового кодексу України, судам у відповідних випадках варто досліджувати обставини формування сум від’ємного значення, задекларованого платниками податків. При цьому необхідно дати оцінку обґрунтованим належними доказами доводам податкового органу, які заперечують достовірність даних податкового обліку щодо формування від’ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог та враховуючи вказівки Вищого адміністративного суду України, звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України якщо за результатом розрахунку об’єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від’ємне значення, то сума такого від’ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об’єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від’ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від’ємного значення.

Пункт 3 підрозділу 4 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України встановлює, що пункт 150.1 статті 150 Кодексу застосовується у 2011 році з урахуванням такого:

якщо результатом розрахунку об’єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від’ємне значення, то сума такого від’ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року.

Розрахунок об’єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого - четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від’ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від’ємного значення.

За даними декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2011 року в рядку 08 позивач зазначив від’ємний об’єкт оподаткування на рівні -39 513 775,00 грн. Таке від’ємне значення сформувалось у зв’язку із наявністю від’ємного значення об’єкта оподаткування попереднього 2010 року.

Від’ємне значення об’єкта оподаткування за І квартал 2011 року у розмірі -39 513 775,00 грн. перенесено до рядка 06.6 декларації з податку на прибуток підприємства за ІІ квартал 2011 року.

Враховуючи викладене та з огляду на висновки акта перевірки, вбачається, що відповідачем при визначенні від’ємного значення об’єкта оподаткування за ІІ квартал 2011 року не враховано розміру від’ємного значення об’єкта оподаткування за 2010 рік.

На думку суду, від’ємне значення об’єкта оподаткування за 2010 рік підлягає включенню до витрат ІІ кварталу 2011 року.

Так, згідно з пунктом 1 розділу XIX “Прикінцеві положення” Податкового кодексу України, розділ ІІІ Податкового кодексу України – “Податок на прибуток підприємств” набирає чинності з 01 квітня 2011 року.

Пункт 1 підрозділу 4 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України визначає, що розділ III цього Кодексу застосовується під час розрахунків з бюджетом починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 01 квітня 2011 року, якщо інше не встановлено цим підрозділом.

Відповідно до пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України з дати набрання чинності розділом III цього Кодексу платники податку на прибуток підприємств складають наростаючим підсумком та подають декларацію з податку на прибуток за такі звітні податкові періоди: другий квартал, другий і третій квартали та другий - четвертий квартали 2011 року.

До набрання чинності розділом ІІІ Податкового кодексу України, питання оподаткування податком на прибуток регулювалось Законом України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Таким чином, під час розрахунків з бюджетом щодо доходів і витрат, отриманих і проведених до 01 квітня 2011 року, в тому числі за І квартал 2011 року (з 01 січня 2011 року по 31 березня 2011 року) мають застосовуватись відповідні норми Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а такі розрахунки відображаються в декларації з податку на прибуток підприємства, форма та порядок складання якої затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 29 березня 2003 року №143.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” передбачено, якщо об’єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від’ємне значення об’єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від’ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об’єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від’ємного значення об’єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від’ємного значення.

У 2010 році норми цього пункту діють з урахуванням особливостей, встановлених пунктом 22.4 статті 22 цього Закону.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” у 2010 році у складі валових витрат платника податку враховується 20 відсотків суми від’ємного значення об’єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 01 січня 2010 року.

У 2011 році сума від’ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від’ємне значення об’єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

Таким чином, можна зробити висновок, що від’ємне значення об’єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягає включенню платником податку до складу валових витрат І кварталу 2011 року без обмежень; враховуючи, що від’ємне значення об’єкта оподаткування виникає фактично у разі перевищенні валових витрат над валовими доходами, випливає, що від’ємне значення об’єкту оподаткування за І квартал 2011 року без урахування суми від’ємного значення об’єкта оподаткування за 2010 рік утворитись не могло; суми від’ємного значення об’єкта оподаткування за 2010 рік включались до фінансового результату І кварталу 2011 року не самі по собі, а в складі валових витрат за І квартал 2011 року, а їх виключення зі складу валових витрат не передбачено ні Законом України “Про оподаткування прибутку підприємств”, ні Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція висловлена і Вищим адміністративним судом України в Інформаційному листі від 13 вересня 2012 року №2019/12/13-12, зокрема Вищий адміністративний суд України зазначив: “…тлумачення абзацу третього пункту 3 підрозділу 4 розділу XX “Перехідні положення” Податкового кодексу України в системному взаємозв’язку з абзацом другим цього ж пункту дозволяє дійти висновку про те, що наведене в цій нормі поняття “від’ємне значення, отримане в першому кварталі 2011 року” - це від’ємне значення, отримане як розрахунок значення об’єкта оподаткування за перший квартал 2011 року на підставі норм чинного на час проведення розрахунку законодавства. Відповідний розрахунок передбачав урахування у складі валових витрат першого кварталу 2011 року також і сум від’ємного значення об’єкта оподаткування за попередні податкові періоди”.

Слід звернути увагу, що порушень при формуванні позивачем валових витрат за І квартал 2011 року відповідачем не встановлено, а правомірність формування позивачем суми від’ємного значення об’єкта оподаткування за результатами діяльності 2010 року відповідачем не ставиться під сумнів.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться достатні докази на підтвердження формування ТОВ “Укрміськбуд-1” суми від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток за 2010 рік, к тому числі копії первинних та платіжних документів.

З таких підстав, ТОВ “Укрміськбуд-1”, включаючи до складу валових витрат І кварталу 2011 року суму валових витрат у вигляді правомірно сформованого від’ємного значення об’єкта оподаткування попереднього 2010 року, діяло у відповідності до вимог пункту 6.1 статті 6 та пункту 22.4 статті 22 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а з набранням чинності розділом ІІІ Податкового кодексу України правомірно врахував суму від’ємного значення, яке утворилось в І кварталі 2011 року, при заповненні уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємства за ІІ квартал 2011 року.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що дії позивача узгоджуються не тільки з нормами Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” та Податкового кодексу України, а й з принципами бухгалтерського обліку.

Так, згідно з частиною другою статті 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік є обов’язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 4 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на таких основних принципах: безперервність - оцінка активів та зобов’язань підприємства здійснюється виходячи з припущення, що його діяльність буде тривати далі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Відповідач не може на власний розсуд виключати з декларації ті чи інші показники або періоди обліку фінансових результатів, які позивач повинен відобразити, оскільки це матиме наслідком перекручення та спотворення даних бухгалтерського та податкового обліку.

При вирішенні даного спору суд виходить з принципу презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, що закріплений в підпункті 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.

Також відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на норми Закону України “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм” від 24 травня 2012 року, оскільки вказаний Закон прийнято після виникнення спірних правовідносин та не спростовує помилковості висновків Акта перевірки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Дарницькому районі не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Укрміськбуд-1” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрміськбуд-1” задовольнити повністю.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрміськбуд-1” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 64,38 грн. (шістдесят чотири гривні тридцять вісім копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко