Справа № 2а-1970/297/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року Справа № 8910/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,
суддів Рибачука А.І., Мікули О.І.,
з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,
прокурора Козлова А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.06.2011 року в справі за позовом військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Академії внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням і утриманням у вищому військовому навчальному закладі,
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2011 року військовий прокурор Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Академії внутрішніх військ МВС України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням і утриманням у вищому військовому навчальному закладі.
Прокурор просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Академії внутрішніх військ МВС України суму у розмірі 21028, 19 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Академії внутрішніх військ МВС України.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.06.2011 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 кошти в сумі 21028, 19 грн. для відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Академії внутрішніх військ МВС України.
Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 , подавши на неї апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що на момент укладення договору (договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України) з Академією внутрішніх військ МВС України він був неповнолітнім та не мав повної цивільної дієздатності, був юридично неграмотний та не був спроможний оцінити правових наслідків укладення такого договору. Крім того, даний договір був укладений без письмової згоди його батьків. Тому апелянт вважає, що договір укладений між ним та Академією внутрішніх військ МВС України є нікчемним відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави для стягнення з нього коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Академії внутрішніх військ МВС України.
Вислухавши суддю-доповідача, прокурора, який просить апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
У справі встановлено, що в період з 11.07.2005 року по 20.06.2009 року ОСОБА_1 навчався у Академії внутрішніх військ МВС України за контрактом.
Згідно з п. 1 даного контракту, ОСОБА_1 зобов`язувався відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчального закладу.
Після закінчення навчання наказом по особовому складу командуючого внутрішніх військ МВС України № 57-ос від 20.06.2009 року ОСОБА_1 було присвоєно звання «лейтенант».
Згідно п. 18 Положення про проходження військової служби (навчання) за контрактом у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищих навчальних закладів, затвердженого Указом Президента України від 7.11.2001 року № 1053/2001, під час переведення курсантів (слухачів) на останній курс навчання з ними укладається контракт про проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, підрозділу строком на 5 років.
1.09.2008 року між ОСОБА_1 та Академією внутрішніх військ МВС України було укладено письмовий контракт строком на 5 років про проходження військової служби. Відповідно до п. 1 даного контракту ОСОБА_1 був ознайомлений із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання) у військових частинах внутрішніх військ МВС України протягом дії контракту, тобто в період з 20.06.2009 року по 20.06.2014 року.
Зокрема, відповідач згідно з контрактом взяв на себе письмові зобов`язання сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів і начальників, свої службові обов`язки, а також продовжувати проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2009 року № 146 лейтенанта ОСОБА_1 з 22.07.2009 року було зараховано у списки особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду командира взводу.
У зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем умов контракту від 1.09.2008 року, відповідно до п. «и» ч. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2010 року № 196 лейтенанта ОСОБА_1 звільнено у запас та направлено на військовий облік в Тернопільський ОМВК Тернопільської області.
Претензій та питань щодо порядку звільнення у ОСОБА_1 не було, що підтверджується матеріалами бесід, які передували звільненню позивача у запас ЗСУ (а.с. 18-19).
Задовольняючи позовні вимоги прокурора, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість підстав для стягнення з ОСОБА_1 коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Академії внутрішніх військ МВС України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з огляду на наступне.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 20 вказаного вище Закону на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби військовослужбовці, які закінчили вищі військові навчальні заклади або військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів та яким присвоєно військове звання офіцерського складу, - на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
Згідно ч.1 ст.9 та ч.1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. «и» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
Як видно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2010 року № 196, лейтенанта ОСОБА_1 звільнено у запас та направлено на військовий облік в Тернопільський ОМВК Тернопільської області у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, тобто за порушення п. «и» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» .
Частиною 10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж, «и» ч. 6 ст. 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Відповідно до п. 3 Порядку відшкодування курсантами витрат пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі - Порядок № 964), відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Відповідно до п. 5 Порядку № 964, витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема, особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за весь період навчання.
Згідно п. 7 Порядку № 964, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Відповідно до витягів з наказів Академії внутрішніх військ МВС України від 30.07.2008 року № 483 та від 22.06.2009 року № 343, витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі, становлять 21028, 19 грн. З даними наказами відповідач був ознайомлений.
Після звільнення з військової служби ОСОБА_1 вищевказані витрати не відшкодував.
За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими позовні вимоги прокурора, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 21028, 19 грн. витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі.
Доводи апелянта щодо нікчемності контракту про його навчання в Академії внутрішніх військ МВС України, оскільки на момент його укладення він був неповнолітній, апеляційний суд до уваги взяти не може, оскільки ОСОБА_1 виконував умови даного контракту по досягненню 18 років та уклав новий контракт 1.09.2008 року строком на 5 років про проходження військової служби, тобто в період існування першого контракту та на момент укладення нового ОСОБА_1 повинен був розуміти та усвідомлювати наслідки їх невиконання. Ні відповідач по досягненню повноліття, ні його батьки укладеного контракту у встановленому законом порядку не оспорили.
Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним та всебічним з`ясуванням усіх обставин справи, тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.06.2011 року в справі № 2а-1970/297/11 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

О.І. Мікула