Справа № 137/59/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2015 р. м. Київ К/800/14716/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію у зв'язку із втратою годувальника, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

Позов обґрунтовувала тим, що вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_2 на протязі 15 років і до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. Факт їх проживання однією сім'єю встановлено згідно рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 травня 2013 року.

У грудні 2014 року вона звернулась із заявою до Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області про призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Однак листом Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області відмовило у призначенні пенсії по втраті годувальника, з тих підстав, що позивачка не була членом сім'ї померлого.

Таку відмову позивачка вважає протиправною, а тому просила визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області по відмові їй у призначенні пенсії по втраті годувальника неправомірними, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області призначити та виплатити їй пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 4 грудня 2014 року.

Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області у своїх запереченнях посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком та перебуває на обліку в управлінні ПФУ у Літинському районі Вінницької області з 2009 року.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13 травня 2013 року встановлено факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім'єю із ОСОБА_2 на протязі 15 років і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

4 грудня 2014 року позивачка звернулась до управління ПФУ у Літинському районі Вінницької області із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Листом № 11-Б-12 від 17 грудня 2014 року відповідач повідомив ОСОБА_1, що підстав для призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника немає, оскільки така пенсія призначається дружині, яка була на його утриманні і втратила джерело засобів існування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції з позицією якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачкою не підтверджено факт перебування її на утриманні у померлого, що є обов'язковою умовою для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України такі висновки судів попередніх інстанцій вважає передчасними з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Зі змісту частин 2, 3 вказаної статті вбачається, що непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, встановлено, що за документ, який засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім'ї, а також рішення суду.

З матеріалів справи видно, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13 травня 2013 року встановлено факт смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Уладівка Літинського району Вінницької області, також встановлено юридичний факт про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 на протязі 15-ти років і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У відповідності до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини і вимоги закону.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено, чи була допомога померлого постійним і основним джерелом засобів до існування ОСОБА_1, враховуючи ті обставини, що вона й сама одержує пенсію за віком, чим порушено вимоги статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Апеляційний суд на зазначені порушення уваги не звернув та не виправив їх.

Статтею 159 Кодексу адміністративного суду України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За встановленим частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України правилом, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права щодо неповного з`ясування усіх обставин справи, призвели до неправильного її вирішення і не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, винесені судові рішення підлягають скасуванню, а сама справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід витребувати від сторін усі документи, необхідні для з`ясування дійсних обставин призначення та виплати позивачу пенсії по втраті годувальника, перевірити обґрунтованість заявлених у матеріалах справи зауважень останньої та з урахуванням цього прийняти рішення щодо законності дій відповідача.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Літинського районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року у цій справі скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді М.О. Сорока

Т.А. Чумаченко