Справа № 2а-12063/12/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2015 р. м. Київ К/800/23954/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Бондар О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2013

у справі №2а-12063/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Балаклійське птахівництво»

до Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про скасування податкових повідомлень-рішень форми «П» від 18.05.2012 № 000192301 про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 7432312,00 грн. та форми «Р» від 18.05.2012 № 000202301 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 151290 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 адміністративний позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 18.05.2012 № 000202301 та № 000192301 в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування та збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток внаслідок порушення позивачем положень п. 150.1 ст. 150, п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в сумі 1073 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2013 постанову суду першої інстанції скасовано, адміністративний позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 18.05.2012 № 000192301 та № 000202301.

Державна податкова інспекція у Балаклійському районі Харківської області Державної податкової служби подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.05.2013 відкрито касаційне провадження, а ухвалою від 18.03.2015 - призначено справу до касаційного розгляду.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом касаційної інстанції в судовому засіданні здійснено заміну відповідача у справі - Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Харківської області Державної податкової служби її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області.

На підставі ст. 218 Кодексу адміністративного судочинства України Державна податкова інспекція у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області подала заяву про відмову від касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення від 18.05.2012 № 000202301 про визначення до сплати податку на прибуток в сумі 151290,00 грн. та щодо податкового повідомлення-рішення від 18.05.2012 № 000192301 про визначення до сплати податку на прибуток в сумі 1607017,00 грн. за порушення п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та п. 150.1 ст. 150 цього кодексу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.04.2015 прийнято відмову ДПІ у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області від касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2013 в частині задоволення позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 18.05.2012 № 000202301 про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 151290,00 грн. та щодо податкового повідомлення-рішення форми «П» від 18.05.2012 № 000192301 в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1607017,00 грн. за порушення п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та п. 150.1 ст. 150 цього кодексу, касаційне провадження в цій частині закрито.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

ДПІ у Балаклійському районі Харківської області ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку правильності визначення ТОВ «Балаклійське птахівництво» об'єкта оподаткування з податку на прибуток за період з 01.04.2011 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт від 25.04.2012 № 218/22-047/37010571. На підставі акту перевірки складено податкове повідомлення-рішення від 18.05.2012 № 000192301.

За податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Балаклійському районі Харківської області ДПС від 18.05.2012 № 000192301 ТОВ «Балаклійське птахівництво» зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за ІІ-IV квартали 2011 року в загальні сумі 7435312 грн., в т.ч. в сумі 1607017,00 грн. внаслідок зафіксованого в акті перевірки порушення вимог п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та п. 150.1 ст. 150 цього кодексу (касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог в цій частині закрито) та в сумі 5825295,00 грн. внаслідок зафіксованого в акті перевірки порушення вимог п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, абз. 1, 2 п.п. 138.1.1, п. 138.4, п. 138.8, п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України.

Порушення позивачем вимог п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, абз. 1, 2 п.п. 138.1.1, п. 138.4, п. 138.8, п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, що за висновками органу державної податкової служби призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 5825295,00 грн., полягало в такому.

1. Позивач завищив витрати операційної діяльності, що складаються з витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, на суму отриманих збитків від реалізації таких товарів за цінами, що є нижчими ніж їх собівартість.

Така позиція обґрунтована тим, що отриманий доход від реалізації товару є нижчим ніж собівартість такого товару, що свідчить про те, що витрати позивача в сумі 3768320,63 грн., що дорівнюють сумі збитків за операціями з реалізації товару, здійснені не для провадження господарської діяльності;

Так, на виконання договору купівлі-продажу майна від 11.07.2011 № 73-07/11 позивач у липні 2011 року передав у власність ПП «Агрофірма «Вільхівська» поголів'я курчат-бройлерів в кількості 140978 голів, загальною вагою 106501840 кг, за ціною за 1 кг 1,4867 грн. без ПДВ, що є нижчою за собівартість цих реалізованих курчат-бройлерів за 1 кг на 11,13 грн., в результаті чого отримав збиток в сумі 1185365,48 грн. (11,13х106501,84).

На виконання договору купівлі-продажу від 08.09.2011 № 0809/11 позивач у вересні 2011 року передав у власність ПП «Агрофірма Вільхівська» поголів'я курей м'ясних порід (курочки та півники батьківського поголів'я) в кількості 24201 голів, загальною вагою 100465 кг, за ціною за 1 кг 6,6 грн. без ПДВ, що є нижчою за собівартість реалізованих курей м'ясних порід за 1 кг на 25,71 грн., в результаті чого отримано збиток в сумі 2582955,15 грн. (25,71х100465,00 грн.).

2. Позивач завищив витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, які складаються: з витрат операційної діяльності, що, своєю чергою, складаються з витрат, що формують собівартість реалізованих товарів; інших витрат, що своєю чергою, складаються з адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством, на суму отриманих збитків від реалізації таких товарів за цінами, що є нижчими ніж їх собівартість та адміністративні витрати.

Така позиція обґрунтована тим, що отриманий доход від наданих послуг (2109485,84 грн.), є нижчим ніж витрати (2400567,18 грн.), що, своєю чергою, складаються із собівартості таких послуг (2246190,18 грн.) та адміністративних витрат (154377 грн.). Це свідчить про те, що витрати позивача в сумі 291081,34 грн., що дорівнюють сумі збитків за операціями з надання таких послуг, здійснені не для провадження господарської діяльності (2400567,18 - 2109485,84).

Так, позивач на підставі договору оренди від 11.07.2011 № 69-07/11 здавав в оренду ПП «Агрофірма Вільхівська» єдиний майновий комплекс, який включає в себе нежитлові об'єкти, а також основні засоби виробництва. Щомісячна орендна плата складає 21000,00 грн.

На підставі договору оренди від 11.07.2011 № 70-07/11 здавав в оренду ПП «Агрофірма Вільхівська» торгівельне місце-кіоск загальною площею 13,3 кв.м. Щомісячна орендна плата за користування об'єктом складає 500,00 грн.

На виконання договорів оренди позивач виписав на адресу ПП «Агрофірма Вільхівська» видаткові накладні, загальна сума без ПДВ за послуги в яких за 4 квартал 2011 року визначена - 2109485,84 грн.

Відповідач зазначає, що ПП «Агрофірма Вільхівська» компенсує позивачу частково витрати, що включаються до собівартості послуг - витрати з утримання та обслуговування комплексу, зокрема: вартість електроенергії, природного газу, послуг охорони та послуг зв'язку, а також частково амортизаційні відрахування. Однак витрати в сумі 291081,34 грн. (2400567,18 - 2109485,84) залишаються орендарем не відшкодованими, в т.ч. витрати з формування собівартості послуг оренди в сумі 136704,34 грн., що включаються до витрат операційної діяльності, та адміністративні витрати в сумі 154377,00 грн., що включаються до інших витрат.

3. Позивач не врахував в деклараціях з податку на прибуток ІІ кварталу 2011, ІІ-ІІІ кварталів 2011, ІІ-IV кварталів 2011 зменшених контролюючим органом показників від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2010 рік в сумі 2231853 грн. та за 1 квартал 2011 в сумі 191821 грн. за результатами перевірки, оформленої актом від 18.07.2011 № 341/23-104/37010571.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 18.08.2012 № 000192301 в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 5825295,00 грн., суд першої інстанції по першим двом епізодам виходив з того, що реалізація позивачем продукції та здавання в оренду майна за цінами нижчими собівартості є діяльністю не направленою на отримання доходу. Щодо третього епізоду суд першої інстанції виходив з того, що сума від'ємного значення позивача при зверненні до суду щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 01.08.2011 № про зменшення такого від'ємного значення була неузгодженою, тому не могла враховуватись у розрахунках податкових зобов'язань наступного податкового періоду до її узгодження. При цьому суд також вказав, що у позивача виник обов'язок відкоригувати показники від'ємного значення з дня набрання законної сили постановою суду, якою підтверджено правомірність податкового повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов у вищевказаній частині, суд апеляційної інстанції по першим двом епізодам виходив з того, що факт збитковості операцій не підтверджено доказами. При цьому суд апеляційної інстанції встановив факт отримання позивачем доходу, пов'язаного з реалізацією яєць та курчат, що були отримані внаслідок використання курчат-бройлерів та батьківського поголів'я птиці, вказуючи при цьому на те, що обставини щодо отримання доходу від використання курчат-бройлерів та батьківського поголів'я птиці у вигляді яєць та курчат підтверджується виробничими звітами з наносу яєць, виробничими звітами з інкубації яєць та отриманню добових курчат, видатковими накладними з їх реалізації, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 26 «Готова продукція». Щодо зменшення витрат, що формують собівартість наданих послуг оренди, які належать до операційних витрат, а також адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством, суд апеляційної інстанції виходив з того, що віднесення відповідачем вказаних витрат до витрат за операціями з оренди майна обґрунтовується тільки тим, що у 4 кварталі 2011 року послуги оренди майна були основним та майже єдиним видом діяльності позивача, натомість позивач вказує на те, що витрати, вказані в бухгалтерських рахунках, пов'язані не тільки з діяльністю надання послуг оренди майна, а й іншою господарською діяльністю. Щодо третього епізоду суд апеляційної інстанції вказав, що сума від'ємного значення позивача при зверненні до суду щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 01.08.2011 № про зменшення такого від'ємного значення була неузгодженою, тому не могла враховуватись у розрахунках податкових зобов'язань наступного податкового періоду до її узгодження. При цьому суд, всупереч наведеному власному висновку, не погодився з висновком суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення, зазначивши, що на момент його винесення у позивача був відсутнім обов'язок відкоригувати показники від'ємного значення з урахуванням податкового повідомлення-рішення.

Суд касаційної інстанції не може визнати обґрунтованими судові рішення, оскільки суди неповно встановити обставини, що мають значення для справи, допустили встановлення деяких обставин без посилань на докази, а також зробили деякі висновки, які суперечать встановленим обставинам. При цьому виходить з такого.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Кодексу) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138 Кодексу витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Кодексу витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 Кодексу собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну);

Відповідно до п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Кодексу до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством.

Відповідно до п. 138.5 ст. 138 Кодексу інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Кодексу господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є нормальним процесом здійснення господарської діяльності. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати доход від конкретної операції. Так, на певний час на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) в операціях між особами, які не є пов'язаними, складається справедлива ринкова ціна, яка може бути нижчою ніж витрати на вироблені товари.

Зазначена позиція суду касаційної інстанції узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 28.02.2011 у справі за позовом дочірнього підприємства «Пілснер Україна» до Сквирської МДПІ Київської області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції при вирішенні справи не врахував, що збитковість господарської діяльності сама собою не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати доход. У разі встановлення на підставі належних доказів тієї обставини, що платник податків здійснив продаж товару за нижчою ціною від його собівартості за наявності певних економічних причин, що випливають із звичайного комерційного ризику, така діяльність не може бути визначена як негосподарська.

Позивач наводив обґрунтування наявності економічних причин для реалізації курчат-бройлерів та батьківського поголів'я курей м'ясних порід за ціною, яка є нижчою від собівартості таких біологічних активів, зокрема вказував на те, що специфіка вирощування цих порід птиці полягає в тому, що перші 5 місяців їх життєдіяльності вони активно набирають вагу, чим обумовлені витрати на їх відгодівлю, ветеринарні заходи, обслуговування тощо. В процесі життєдіяльності батьківського поголів'я курочок та півників було одержано курчат, яйця, які були реалізовані. Однак після першого року розведення із поголів'я значно скорочується кількість їх потомства, але необхідність понесених витрат, пов'язаних з утриманням птиці не зменшується, у зв'язку з чим було прийнято рішення продати поголів'я. З аналізу оборотно-сальдових відомостей вбачається, що реалізація курей м'ясних порід Cobb 500 та курчат бройлерів навіть за ціною нижчою їх собівартості була економічно обґрунтованою, оскільки утримання птиці, яка не приводить до очікуваного приплоду, зумовлює додаткові витрати.

Однак суд першої інстанції залишив поза увагою такі обґрунтування та не надав їм оцінки, а суд апеляційної інстанції також належним чином ці обставини не дослідив.

Суд апеляційної інстанції обмежився встановленням обставин щодо отримання позивачем від використання реалізованих курчат-бройлерів та батьківського поголів'я птиці економічної вигоди у вигляді яєць та добових курчат, які реалізовувались, вказавши, що це підтверджується виробничими звітами по наносу яєць, по інкубації яєць та отриманню добових курчат, видатковими накладними з їх реалізації. Разом з тим судом не встановлено показників, які свідчать на користь того, що в результатів діяльності позивача з вирощування та вигодівлі курчат-бройлерів та батьківського поголів'я курей м'ясних було отримано сільськогосподарську продукцію (яйця) та/або додаткові біологічні активи (добові курчата) чи в інший спосіб отримано економічні вигоди. Такі обставини можуть бути встановлені на підставі планових та звітних калькуляцій з окремих видів продукції, відповідних даних бухгалтерської звітності тощо.

Щодо зменшення витрат, що формують собівартість наданих послуг оренди, які належать до операційних витрат, а також адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством, що належать до інших витрат, суд апеляційної інстанції виходив з того, що віднесення відповідачем вказаних витрат до витрат за операціями з оренди майна обґрунтовується останнім тільки тим, що у 4 кварталі 2011 року послуги оренди майна були основним та майже єдиним видом діяльності позивача, натомість позивач вказує на те, що витрати, вказані в бухгалтерських рахунках, пов'язані не тільки з діяльністю надання послуг оренди майна, а й іншою господарською діяльністю. Однак обставини щодо пов'язаності/не пов'язаності адміністративних витрат з послугами оренди не досліджені та не можуть вважатися встановленими, а такі посилання сторін не могли бути достатньою підставою для висновку про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення про зменшення від'ємного значення оподаткування за цим епізодом.

Суд апеляційної інстанції не розмежував суми собівартості послуг оренди та адміністративних витрат, оскільки перші належать до операційних витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, а другі - до інших витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Відповідач вказував на те, що згідно з первинними документами, наданими позивачем до перевірки (калькуляція собівартості послуг оренди, бухгалтерські проводки), списання собівартості послуг оренди у 4 кварталі 2011 року відображено бухгалтерською проводкою Дт 903 Кт 2311 «Виробництво» в сумі 2246190,18 грн. Адміністративні витрати, пов'язані з наданням послуг оренди, складають 154377,00 грн. (бухгалтерські проводки Дт 92 «Адміністартивні витрати» Кт 13, Кт 20, Кт 31, Кт 63, Кт 65, Кт 66, Кт 68).

Таким чином, слід було перевірити ці обставини щодо сум витрат, та у разі їх підтвердження - встановити. Обставина щодо пов'язаності адміністративних витрат з послугами оренди мають бути підтверджені доказами.

Відповідач також фактично відносить до складу собівартості послуг адміністративні витрати в сумі 154377,00 грн., пов'язані з наданням послуг оренди. Однак адміністративні витрати належать до інших витрат (абз. 2 п. 138.1, п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Кодексу) і не є витратами, що формують собівартість наданих послуг (абз. 1 п. 138.1, п. 138.4 Кодексу).

При вирішенні справи в цій частині слід також врахувати, що збитковість господарської діяльності сама собою не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати доход. У разі встановлення на підставі належних доказів тієї обставини, що платник податків надав послуги за нижчою ціною від їх собівартості, а також отриманий доход не покриває інших витрат, пов'язаних з такими послугами, за наявності певних економічних причин, що випливають із звичайного комерційного ризику, така діяльність не може бути визначена як негосподарська.

Суд касаційної інстанції також не може погодитися з позиціями судів, з яких вони виходили при вирішенні справи в частині, що стосується третього епізоду. Висновки судів про те, що сума від'ємного значення позивача при зверненні до суду щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 01.08.2011 № про зменшення такого від'ємного значення була неузгодженою, тому не могла враховуватись у розрахунках податкових зобов'язань наступного податкового періоду до її узгодження, є помилковою.

Суди не врахували, що узгодження грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств за 2010 рік та за 1 квартал 2011, які визначалися з об'єкта оподаткування, при розрахунку якого (об'єкта оподаткування), враховувалось задеклароване позивачем у цих періодах від'ємне значення в загальній сумі 2423674,00 грн., в т.ч. за 2010 рік в сумі 2231853 грн. та за 1 квартал 2011 в сумі 191821 грн., що було зменшено за податковим повідомленням-рішенням від 01.08.2011 № , відбулося у зв'язку із самостійним обчисленням позивачем такого грошового зобов'язання та декларуванням його у податкових деклараціях за вказані періоди. Позивач згідно з вимогами ст. 150 Кодексу повинен був враховувати зазначене від'ємне значення наростаючим підсумком до повного його погашення.

Податковим повідомленням-рішенням від 01.08.2011 № було зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування в сумі 2423674,00 грн., в т.ч. за 2010 рік в сумі 2231853 грн. та за 1 квартал 2011 в сумі 191821 грн., утім у позивача міг виникнути обов'язок відкоригувати за ці звітні періоди у сторону зменшення від'ємне значення об'єкта оподаткування та не враховувати таке від'ємне значення у наступних звітних періодах лише у разі якщо б позивач не оскаржив таке податкове повідомлення-рішення до суду або у разі якщо б оскаржив, однак судом було ухвалено судове рішення не на користь позивача.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення 01.08.2011 № до суду. На час складання акта перевірки (25.04.2012) та оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 18.05.2012 № 000192301 судове рішення щодо податкового повідомлення-рішення від 01.08.2011 № не ухвалювалось (Харківський окружний адміністративний у справі № 2а-2623/12/2070 ухвалив постанову 27.06.2012, яка набрала законної сили 04.10.2012, тобто у звітному періоді, який знаходився поза межами фактичного періоду перевірки (з 01.04.2011 по день складення акту 25.04.2012)).

Порушення судами норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, згідно із ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При новому апеляційному розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2013 в частині вирішення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення форми «П» від 18.05.2012 № 000192301 в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 5825295,00 грн. скасувати, а справу направити в цій частині на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун