Справа № 2а-2278/10/0830
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року м. Київ К/9991/22201/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012

у справі №2а-2278/10/0370 (№33429/10/9140)

за позовом Підприємця ОСОБА_2

до 1.Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області ,

2.Головного управління Державного казначейства України у Волинській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення та стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість , -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби №/0 від 28.07.2010 про зменшення підприємцю ОСОБА_2 суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2010 року у сумі 107103,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь підприємця ОСОБА_2 бюджетну заборгованість з податку на додану вартість за квітень 2010 року у сумі 107103,00 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача-1, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Ковельської міської ради 19.09.2003, про що видано Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_1.

Згідно Свідоцтва НОМЕР_2 про реєстрацію платника податку на додану вартість від 05.04.2006 ОСОБА_2 є платником податку на додану вартість.

31.01.2006 Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв?язку України ОСОБА_2 видано ліцензію серії НОМЕР_3 на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування.

На підставі контрактів від 27.01.2010 №№2009179, 2009180, укладених підприємцем ОСОБА_2 та компанією «TCM Truck Centrum Meerkerk B.V.», по вантажно-митних деклараціях від 22.03.2010 №№ 201000008/2010/002194, 201000008/2010/002198 на територію України позивачем ввезено сідельні тягачі «Renault Magnum 440-19T» та «Renault Magnum 480-19TG».

На підставі контракту від 01.02.2010 №1256132, укладеного підприємцем ОСОБА_2 та компанією «Euro Nor A/S», по вантажно-митній декларації №201000008/2010/002193 від 22.03.2010 на територію України позивачем ввезено сідельний тягач MAN TGA 26.483.

На підставі контракту від 04.02.2010 №8222548, укладеного підприємцем ОСОБА_2.та компанією «SCANIA Biler A/S» Scania Used Truck Centre, по вантажно-митній декларації № 201000008/2010/002186 від 22.03.2010 на територію України позивачем ввезено сідельний тягач MAN 26.483.

У вказаних вантажно-митних деклараціях одержувачем товару зазначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_2

Зазначені сідельні тягачі зареєстровані Ковельським ВРЕР ВДАІ УМВС України у Волинській області. У свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу вказано, що їх власником є ОСОБА_2

У зв'язку зі сплатою до державного бюджету сум податку на додану вартість при імпорті транспортних засобів, позивачем у декларації за квітень 2010 року заявлено до бюджетного відшкодування 107103,00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено виїзну позапланову перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість позивача за квітень 2010 року, за результатами якої складено акт від 19.07.2010 №211/17-.

За висновками акта перевірки позивачем порушено вимоги п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого відбулося завищення суми бюджетного відшкодування за квітень 2010 року у розмірі 107103,00 грн.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 28.07.2010, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 107103,00 грн.

Відповідач свої висновки про завищення позивачем податкового кредиту за квітень 2010 року мотивував тим, що до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення сум податку на додану вартість по транспортним засобам, придбаним та зареєстрованим лише на суб'єкта підприємницької діяльності (а не на фізичну особу ОСОБА_2.) за умови використання їх в оподатковуваних операціях.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, на які посилається податкова інспекція у касаційній скарзі, та вважає, що суди попередніх інстанцій повно встановили обставини у справі та надали їм правильну правову оцінку на підставі норм законодавства, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Чинне законодавство не передбачає відокремлення майна, яке використовується фізичною особою - підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, від усього належного такій фізичній особі майна (ст.52 та ст. 128 Господарського кодексу України).

Згідно п. 6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами, транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Зважаючи на викладене, реєстрація транспортного засобу на фізичну особу не є тією обставиною, яка може свідчити про його придбання без мети подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення регламентований п. 7.4, п. 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (у редакції, чинній на час формування податкового кредиту), якого платник податків зобов'язаний дотримуватися і виключно за умови порушення якого, формування податкового кредиту може бути визнано неправомірним. Ці положення Закону поширюються на усіх без виключення платників податку на додану вартість, в тому числі і фізичних осіб-підприємців, які є такими, та не передбачають особливих умов для формування останніми податкового кредиту.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до частини 1 підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (частина 3 підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 вищезазначеного Закону).

Згідно підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів (пп.7.7.3, п.7.7. ст. 7 Закону).

Платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, щодо правомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту за березень 2010 року сум ПДВ в розмірі 114926,00 грн., сплачених при імпорті 4-х сідельних тягачів, відповідно, підприємцем ОСОБА_2 правомірно було визначено від?ємне значення різниці між сумою податкового зобов?язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за березень 2010 року в сумі 107103 грн., яке й було заявлено до бюджетного відшкодування в декларації за квітень 2010 року, однак не відшкодовано позивачу.

Вищенаведеним спростовуються доводи податкового органу, які наведені ним в касаційній скарзі, як підставу для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржених судових рішень, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби відхилити, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун