Справа № 200/833/15-а
Суддя: Литвиненко І. Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А Справа № 200/833/15-а

Ім'ям України Провадження № 2а/200/115/15

24 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Литвиненка І.Ю., розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі у січні 2015 року звернулись до суду із адміністративним позовом до відповідача УПФ України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, у якому прохали про наступне: про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій (а.с. 2-3).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що до квітня 1994 року вони проживали у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, за адресою: АДРЕСА_1 та отримували пенсії за віком. У квітні 1994 року виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, у звязку із чим, виплату пенсії їм було припинено. В грудні 2010 року позивачі звернулись до відповідача та, посилаючись на рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, просили поновити виплату їм пенсії. Листами від 17 грудня 2010 року відповідач повідомив, що станом на час їх звернення триває робота щодо підготовки нормативно-правових актів, спрямованих на виконання рішення Конституційного Суду України, виплату пенсії їм не поновили. 30 липня 2014 року позивачі повторно, через представника за нотаріально посвідченою довіреністю, звернулись до відповідача із заявами про поновлення виплати їм пенсії за віком. Листами від 11 серпня 2014 року відповідач зазначив, що така заява повинна бути поданою пенсіонерами особисто, за місцем їх проживання (реєстрації). Також у листі зазначено, що рішення Конституційного Суду України поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07 жовтня 2009 року. Посилаючись на зазначене рішення Конституційного Суду України, вважають, що їх право на отримання пенсії відповідачем порушено, прохають його поновити, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непоновлення виплати їм пенсії за віком та зобовязати відповідача поновити виплату їм пенсії з 07 жовтня 2009 року.

В судове засідання представник позивачів не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути адміністративну справу за його відсутності, прохав позов задовольнити (а. с. 25)

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, прохав розглянути справу за його відсутності (а.с. 21).

З тих підстав, що учасники процесу у судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 4 ст. 122, ч.ч. 2, 4 ст. 128 КАС України, суд розглянув справу за відсутності сторін та виніс постанову.

З'ясувавши фактичні обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачі до квітня 1994 року проживали у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська та отримували пенсії за віком. З квітня 1994 року, в звязку із виїздом на постійне місце проживання за межі України до держави Ізраїль, позивачам була припинена виплата пенсії. Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України. З нотаріально посіченого перекладу довіреності, виданої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також з копії паспорту України для виїзду за межі України, виданого на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_1, вбачається, що позивачі є громадянами України та знаходяться на обліку, як платники податків в Україні (а.с. 11-16). В грудні 2010 року позивачі звернулись до відповідача з листами в яких, посилаючись на зазначене рішення Конституційного Суду України, просили поновити виплату їм пенсії. Листами від 15 грудня 2010 року за вих. № 29776/к-11 та 29781/к-11 відповідач повідомив, що рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07 жовтня 2009 року, а також те, що на даний час триває робота щодо підготовки нормативно-правових актів, спрямованих на виконання рішення Конституційного Суду України, якими будуть передбачені умови, норми і механізми виплати пенсії громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення. 30 липня 2014 року представник позивачів надав до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська заяви про поновлення виплати їм пенсії за віком, за результатом розгляду яких, листами від 11 серпня 2014 року, позивачам відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на положення п. 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до якого заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто, через те, що позивачами були надані документи у копіях. Окрім того, у відповіді зазначено, що рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року поширюється лише на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07 жовтня 2009 року.

Відповідно до ст. 25 Конституції України громадянин не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. Відповідно до вимог ч.1 ст. 44, ч.1 ст. 46, ч.2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на відміну від пункту 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, на який посилався відповідач, відмовляючи позивачам у поновленні виплати пенсій, частиною 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Отже, відмова відповідача у прийнятті заяви про поновлення позивачам виплати пенсії від їх представника - ОСОБА_3, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, на підставі п. 3 Порядку є безпідставною, оскільки закон має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рн/2009 від 07.10.2009 р. було визнано неконституційними ст. 49 ч. 1 п. 2 та друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», а тому з моменту його ухвалення, така умова для припинення виплати пенсії, як проживання пенсіонера за кордоном, не існує. Тому, суд вважає, що відмова відповідача у поновленні позивачам виплаті пенсії за віком є безпідставною та такою, що порушує їх права, свободи та інтереси, які підлягають поновленню у запропонований позивачами спосіб, шляхом визнання протиправною відмову відповідача у поновленні виплати позивачам пенсії за віком та зобовязання відповідача поновити виплату пенсії за віком в розмірах відповідно чинного законодавства України.

Однак, не зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про порушення права позивача і про необхідність його захисту, він не може задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, так, як про це прохають позивачі - з 07 жовтня 2009 року, тому що ними пропущено встановлений у ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк на звернення до суду з адміністративним позовом. Позивачі прохають суд поновити їх порушене право з 07 жовтня 2009 року, а звернулись із позовом 22 січня 2015 року. Тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з 22 липня 2014 року, у межах шестимісячного строку на звернення до суду з позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-11, 71, 86, 160-163, 186 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Визнати протиправною відмову управління пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобовязати управління пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська поновити виплату пенсії за віком, призначеної ОСОБА_1, в розмірах відповідно чинного законодавства України, з 22 липня 2014 року.

Зобовязати управління пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська поновити виплату пенсії за віком, призначеної ОСОБА_2, в розмірах відповідно чинного законодавства України, з 22 липня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Ю. Литвиненко