Справа № 684/58/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 684/58/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Галиш І.Б.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

29 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Старосинявському районі Хмельницької області на постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Старосинявському районі Хмельницької області про скасування рішення та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Старосинявського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Старосинявському районі про скасування рішення про відмову призначити пенсію та зобов'язання зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, її роботу у дитячому садку, призначити пенсію за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до постанови Старосинявського районного суду Хмельницької області від 12.03.2015 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 12 листопада 2014 року позивач ОСОБА_2 звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років з посади музичного керівника дошкільного навчального закладу (дитячого садка) «Теремок» відповідно до ч.1 ст.38 КЗпПУкраїни, що підтверджується копіює наказу № 6-к від 12.11.2014 року за записами у трудовій книжці.

13 листопада 2014 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Старосинявському районі із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Згідно протоколу №553 від 14.01.2015 року їй було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років. Підставою для відмови стало те, що з необхідних 25 років за поданими документами загальний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, складає 16 років 3 місяці та 2 дні, а підстав для зарахування до спеціального стажу періоду роботи на посаді музичного робітника дошкільного навчального закладу з 02.09.1991 року по 03.06.2002 року немає, оскільки зазначена посада не передбачена в Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до положень пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909 пенсія за вислугу років призначається на наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років, на посадах у відповідних закладах освіти, зокрема, у дошкільних навчальних закладах всіх типів на посадах завідуючого, вихователя, вихователя-методиста, музичного керівника, вчителя дефектолога, вчителя логопеда, практичного психолога.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В загальних положеннях "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 12 серпня 1993року № 637, зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_2, 02.09.1991 року вона була прийнята на роботу музпрацівником (рос. музработником) дитячого садку Старосинявського цукрового заводу, з якої звільнена 03.06.2002 року у зв'язку з ліквідацією підприємства.

Відповідно до розпорядження Старосинявського селищного голови № 17 від 17.06.2002 року у зв'язку з ліквідацією ВАТ «Старосинявський цукровий завод» з 03.06.2002 року передано дитячий садок «Теремок» на баланс селищної ради та прийнято на роботу ОСОБА_2 музичним керівником. У відповідності до довідки Старосинявського районного трудового архіву № 648 від 25.11.2014 року позивач значиться у відомостях нарахування заробітної плати Старосинявського цукрокомбінату по травень 2002 року, наказ про звільнення відсутній.

Суд першої інстанції також встановив, що згідно пояснень позивача, в період роботи у дитячому садку Старосинявського цукрового заводу з 02.09.1991 року по 03.06.2002 року вона виконувала роботу музичного керівника у дитсадку Старосинявського цукрового заводу, а записи у наказі та трудовій книжці щодо її посади музробітника зроблені помилково. Так, у судовому засіданні позивач пояснила суду першої інстанції, що в зазначений спірний період роботи вона виконувала роботу музичного керівника, а саме проводила музичні заняття, організовувала дитячі святкові ранки, розваги, конкурси, в тому числі за участю батьків, складала плати роботи муз керівника, організовувала семінари музичних керівників та вихователів, заміняла вихователів згідно наказів, проходила атестацію та курси підвищення кваліфікації, як музичний керівник, тощо.

Згідно показів допитаних у судовому засіданні судом першої інстанції свідків ОСОБА_3 (завідуючої дитсадка) та ОСОБА_4 (вихователя), останні підтвердили роботу позивача у дошкільному навчальному закладі Старосинявського цукрового заводу у спірний період на посаді музичного керівника, а саме показали, що позивач на посаді музкерівника проводила музичні заняття з дітьми, організовувала святкові ранки, проводила навчально-виховну роботу, в певний період заміняла вихователів за необхідності, усі документи та плати роботи підписувала як музичний керівник, тощо.

Факт роботи позивача ОСОБА_2 в спірний період на посаді музичного керівника дошкільного навчального закладу підтверджується архівними витягами із наказів ВАТ «Старосинявський цукровий завод» про затвердження штату працівників заводу № 1-Л від 02.01.1997 року, № 1-Л від 02.01.1998 року, № 1-Л від 10.01.1999 року, № 45 від 02.09.1999 року, № 17-О від 29.12.2000 року, в яких значиться затверджена штатна одиниця посади ОСОБА_2 - музичний керівник; архівними витягами із наказів про надання відпустки позивачу як музичному керівнику (наказ № 3-к від 06.07.2000 року, № 20-в від 25.12.2000 року); архівними витягами із наказів про покладення тимчасово обов'язків вихователя на ОСОБА_2 - музичного керівника (наказ № 15-к від 21.04.2000 року, № 15-л від 16.10.2000 року); архівним витягом з наказу № 41-О від 13.11.2000 року про оголошення списку працівників в ремонтний період, де значиться позивач як музичний керівник.

Також згідно архівного витягу з наказу ВАТ «Старосинявський цукровий завод» № 45 від 02.09.1999 року про нагородження, під № 117 значиться ОСОБА_2 - музичний керівник. У внутрішніх наказах по дитсадку Старосиянвського цукрового заводу про підготовку свят - випусків, початок навчального року, атестацію працівників за 1994, 1994-1995, 1998 р.р. значиться посада ОСОБА_2 як музичний керівник.

Згідно наказів Міністерства освіти України № 252 від 25.07.1996 року «Про розміри посадових окладів працівників навчальних закладів», № 32 від 30.01.1998 року «Про затвердження інструкції про ділову документацію в дошкільних закладах», постанови КМУ № 963 від 14.06.2000 року в навчальних закладах передбачена посада лише музичного керівника, посада музичного працівника на вказується. Всесоюзним класифікатором професій…, затвердженим постановою Держкомстату СРСР № 016 від 27.08.1986 року, який діяв до 1995 року, та Державним класифікатором України, затвердженим наказом № 257 від 27.07.1995 року, передбачена назва роботи «керівник музичний». Назви роботи музичний працівник класифікатори не містять.

Таким чином, з врахуванням наведених обставин та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність роботи позивача в спірний період з 02.09.1991 року по 03.06.2002 року на посаді музичного керівника дошкільного навчального закладу та помилковість запису у трудовій книжці, що дає підстави для зарахування даного періоду роботи до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. У зв'язку із цим позовні вимог щодо зобов'язання призначити пенсію за вислугу років також підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Старосинявському районі Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Старосинявського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.