Справа № 826/20851/14
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура Я.С. та Шостака О.О.,

при секретарі - Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончарова Сергія Івановича на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончарова Сергія Івановича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягає у невідшкодуванні коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно договору № 43581 від 02 липня 2014 року банківського вкладу (депозиту) «Планер»;

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончарова С.І., що полягає у невключені даних ОСОБА_3 до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ » за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором № 43581 від 02 липня 2014 року банківського вкладу (депозиту) «Планер»;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончарова С.І. включити дані ОСОБА_3 до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором № 43581 від 02 липня 2014 року банківського вкладу (депозиту) «Планер»;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончарова С.І. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_3, яким необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ»;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_3 згідно договору № 43581 від 02 липня 2014 року банківського вкладу (депозиту) «Планер»;

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончарова С.І. щодо невключення даних ОСОБА_3 у Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом;

- зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Фінансовий світ» Гончарова С.І. включити дані ОСОБА_3 до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу;

- зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняти рішення про включення позивача до загального реєстру вкладників на підставі Повного переліку вкладників, наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончаровим С.І. із здійсненням відповідного відшкодування коштів у межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_3

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідачі подали апеляційні скарги в яких просять скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянти вказують на те, що договір банківського вкладу № 43581 від 02 липня 2014 року, укладений між ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» та ОСОБА_3, є нікчемним та не породжує жодних обов'язків для відповідачів.

Під час судового засідання представник відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончаров С.І., будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь вказаних осіб в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончарова С.І. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» та позивачем був укладений договір банківського вкладу, а тому він має право на відшкодування суми депозиту згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також суд першої інстанції посилався на те, що зазначене право ОСОБА_3 підлягає захисту шляхом зобов'язання кожного із відповідачів вчинити певні дії.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581. Згідно умов вказаного договору банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 11400 євро у тимчасове користування на строк до 07 серпня 2014 року за процентною ставкою 5,75 відсотків річних. Позивач зобов'язувався протягом трьох днів з дати укладення договору внести кошти на рахунок готівкою або безготівковим розрахунком.

Постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року № 69 ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» було віднесене до категорії неплатоспроможних банків.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут та надалі вказаний Законом зазначається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 27 вказаного Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

ОСОБА_3 не був включений до переліку вкладників ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У відповідь на адвокатський запит про повідомлення причин відсутності ОСОБА_3 у зазначеному переліку, Уповноважена особа листом від 17 грудня 2014 року № 001/1308 повідомила представника позивача про те, що договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року був визнаний нікчемним відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 38 вказаного Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Підстави, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, визначені у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З матеріалів справи вбачається, що наказом Уповноваженої особи від 30 жовтня 2014 року № 34 було розпочато перевірку, передбачену вищевказаною нормою права, для чого створено комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), які обліковуються на балансі банку (далі - Комісія).

У протоколі засідання комісії від 29 серпня 2014 року зазначено, що договори згідно з переліком є нікчемними у зв'язку з тим, що вони мають на меті збільшення гарантованої суми, що відшкодовується вкладникам Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

На підставі висновків комісії Уповноважена особа видала наказ від 18 листопада 2014 року № 6 про визнання нікчемними транзакцій та правочинів згідно з переліком (до якого включений договір із ОСОБА_3.). Приймаючи вказаний наказ, Уповноважена особа керувалася п. 6 ч. 2 ст. 37, ч.ч. 2, 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Особливості застосування наслідків нікчемності правочину визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно вказаних норм права, Уповноважена особа листом від 17 грудня 2014 року № 001/1308 повідомив позивача про визнання договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року нікчемним та не включив його до переліку вкладників ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Із раніше зазначених ч. 1 ст. 26 та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що обов'язок Уповноваженої особи щодо включення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами безпосередньо пов'язаний із наявністю у позивача статусу вкладника банку. Наявність такого статусу обумовлюється наявністю дійсного договору банківського вкладу.

Не включивши ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, Уповноважена особа фактично застосувала наслідки нікчемності правочину - договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року.

За змістом абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його недійсним судом не вимагається.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Цивільним кодексом України не передбачено можливості визнання судом дійсним правочину, який є нікчемним в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Уповноважена особа, встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», має право не включити фізичну особу до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами посилаючись на нікчемність договору банківського вкладу. Натомість, вкладник, договір із яким Уповноважена особа вважає нікчемним, може захистити свої права, які випливають із договору банківського вкладу, шляхом пред'явлення позову про визнання протиправними дій Уповноваженої особи, вчинених у зв'язку з визнанням відповідного договору нікчемним.

У такому випадку висновок про визнання судом нікчемності правочину є правовою оцінкою, яка має бути викладена у мотивувальній частині судового рішення.

Такий же підхід до вирішення адміністративних спорів, пов'язаних із застосуванням наслідків нікчемності правочину, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2008 року (реєстраційний номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 2182152).

Таким чином, під час розгляду та вирішення даної справи суду необхідно перевірити обґрунтованість висновку Уповноваженої особи про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ».

У протоколі комісії від 10 листопада 2014 року та у наказі Уповноваженої особи від 18 листопада 2014 року № 6 не зазначений пункт ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якого відповідні договори визнані нікчемними.

Разом з тим, у письмових запереченнях на позовну заяву від 30 січня 2015 року № 109/30-01-15 та апеляційній скарзі Уповноважена особа зазначає, що договір банківського вкладу, укладений із ОСОБА_3, був визначний нікчемним з підстав, передбачених пунктами 2 та 7 ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону. Згідно вказаних норм права правочин є нікчемним, якщо:

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Однак, Уповноважена особа не зазначила яким чином договір банківського вкладу, згідно з яким банк отримує кошти від фізичної особи, міг призвести до неплатоспроможності банку чи неможливості виконання банком своїх грошових зобов'язань перед іншими кредиторами.

Також зазначений договір не передбачав обов'язку банку здійснити платіж чи передати інше майно з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Зобов'язання ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» були визначені у п. 2.1 договору від 02 липня 2014 року № 43581 та передбачали відкриття і обслуговування рахунків вкладника, забезпечення збереження вкладу, а також повернення суми вкладу та виплату нарахованих процентів.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими посилання Уповноваженої особи на п.п. 2. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як на підставу для віднесення договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року до нікчемних правочинів.

Під час розгляду справи в суді Уповноважена особа також посилався на те, що договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року є нікчемним в силу ст. 228 ЦК України як такий, що порушує публічний порядок.

Як раніше зазначалося, визнаючи депозиті договори нікчемними, Уповноважена особа у своєму розпорядчому документі посилалася виключно на норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Посилання на норми Цивільного кодексу України у наказі від 18 листопада 2014 року № 6 - відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно ч. 2 ст. 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Обґрунтовуючи свій висновок про те, що договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року порушує публічний порядок, Уповноважена особа зазначила, що він спрямований на незаконне заволодіння майном держави шляхом отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів у розмірі, що перевищує суму, гарантовану ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий висновок Уповноважена особа обґрунтовує тим, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надійшли із депозитного рахунку ОСОБА_4 У свою чергу, ОСОБА_4 є вкладником ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ», сума коштів на її рахунку значно перевищує 200000 грн. 00 коп. У зв'язку з цим, у разі ліквідації банку, вона матиме право на повернення лише частини депозиту - у розмірі, що не перевищує гарантовану суму.

На думку Уповноваженої особи, договір № 43581 від 02 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» був укладений в інтересах ОСОБА_4, які полягали у тому, щоб перерахувати частину коштів з її депозитного рахунку на рахунок ОСОБА_3, цим самим збільшивши суму коштів, яка може бути повернута за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Уповноважена особа вважає, що про дійсний намір осіб, які брали участь в укладенні договору № 43581 від 02 липня 2014 року та перерахуванні коштів, свідчить та обставина, що відповідні дії були вчинені напередодні віднесення ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» до категорії неплатоспроможних. Також Уповноважена особа посилається на те, що умовами договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року не було передбачено можливості внесення коштів на депозитний рахунок іншою особою, ніж вкладник.

Оцінивши зазначені доводи Уповноваженої особи за правилами ст. 86 КАС України, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вони самі по собі не вказують на нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року.

Відповідно до п. 2.3.1 вказаного договору вкладник зобов'язувався протягом трьох днів з дня укладення договору внести готівкою або безготівковим шляхом суму вкладу на вкладний (депозитний) рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що кошти у суму 11400 євро (у перерахунку на гривні - 184652 грн. 20 коп.) були внесенні на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2, відкритий на ім'я ОСОБА_3 02 липня 2014 року, тобто з дотриманням строку, встановленого договором.

Вказана обставина підтверджується копією валютного платіжного доручення № ТR.57881.1390.85 від 02 липня 2014 року та довідкою про рух коштів по рахунку клієнтів банку.

Згідно вказаних платіжного доручення та довідки кошти на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_3 були внесені ОСОБА_4

Із письмових пояснень представника позивача, наданих до суду першої інстанції, вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір позики від 30 квітня 2014 року. Копія зазначеного договору приєднана до матеріалів справи.

Згідно вказаного договору ОСОБА_3 передав у тимчасове користування ОСОБА_5 кошти у розмірі 180000 грн. 00 коп. під 1 відсоток річних. На підтвердження фактичної передачі позичальнику коштів представник ОСОБА_3 надав суду копію розписки від 30 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 4 договору позики ОСОБА_4 зобов'язувалася повернути кошти ОСОБА_3 у строк до 01 липня 2014 року.

За твердженням представника позивача, 02 липня 2014 року ОСОБА_4 повернула ОСОБА_3 позичені кошти шляхом їх зарахування на вкладний (депозитний) рахунок позивача, відкритий у ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ».

Зазначені пояснення представника позивача не суперечать, а навпаки підтверджують правильність викладення Уповноваженою особою фактичних обставин, за яких кошти надійшли на рахунок ОСОБА_3

Разом з тим, Уповноважена особа вважає такий спосіб зарахування коштів на депозитний рахунок (внесення коштів на рахунок вкладника іншою особою, ніж вкладник) незаконним та таким, що свідчить про укладення договору з порушенням публічного порядку.

Як раніше зазначалося, такий висновок обґрунтований тим, що умовами договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року передбачено внесення коштів саме вкладником, а не іншою особою.

Дослідивши умови вказаного договору, колегія суддів встановила, що він встановлює строк, протягом якого вкладник повинен забезпечити надходження коштів вкладний (депозитний) рахунок.

Обмежень щодо особи, яка має право зарахувати кошти на зазнаний рахунок, договір № 43581 від 02 липня 2014 року - не містить.

У відповідності до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Таким чином, Цивільний кодекс України прямо передбачає, що грошові кошти на депозитний рахунок можуть бути внесені як безпосередньо вкладником, так і іншою особою для вкладника.

Із валютного платіжного доручення № ТR.57881.1390.85 від 02 липня 2014 року вбачається, що платником є ОСОБА_4, а отримувачем - ОСОБА_3, перерахування коштів здійснено на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2, відкритий у ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ», відповідно до договору № 43581 від 02 липня 2014 року.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_3 відбулося з дотриманням вимог цивільного законодавства.

Мета зарахування коштів на рахунок ОСОБА_3 саме із розрахункового рахунку ОСОБА_4 (повернення у такий спосіб раніше отриманої від позивача позики) не суперечить чинному законодавству.

Доводи Уповноваженої особи про те, що перерахування коштів з рахунку ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_3 було здійснене з іншою метою - незаконного отримання коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ґрунтуються виключно на припущеннях відповідачів та не підтверджені доказами.

Посилання Уповноваженої особи на звернення до правоохоронних органів із заявою про скоєння службовими особами ПАТ «КБ «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (Шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою) є необґрунтованими, адже згідно листа Головного слідчого управління МВС України від 30 січня 2015 року № 13/2/1-1776 досудове розслідування за вказаною заявою ще триває.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Уповноважена особа не надала доказів того, що договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» № 43581 від 02 липня 2014 року є нікчемним в силу п.п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ч. 2 ст. 228 ЦК України.

Правова оцінка доводів Уповноваженої особи, які вказують на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв'язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Доказів визнання у встановленому законом порядку недійсним договору банківського вкладу № 43581 від 02 липня 2014 року Уповноважена особа - не надала.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для не включення даних ОСОБА_3 до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу з підстав його нікчемності чи недійсності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було передчасно прийнято рішення про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняти рішення про включення позивача до загального реєстру вкладників на підставі Повного переліку вкладників, наданого Уповноваженою особою із здійсненням відповідного відшкодування коштів у межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_3

Так, у відповідності до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Таким чином, обов'язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення ОСОБА_3 до реєстру вкладників для здійснення виплат виникає виключно у разі наявності відомостей про нього у переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, складеному Уповноваженою особою.

З огляду на те, що на час розгляду справи в суді до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не надходив перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, у якому були б зазначені відомості про ОСОБА_3, вимоги позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є передчасними та такими, що не пов'язані із захистом порушеного права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова суду від 23 лютого 2015 року в частині зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняти рішення про включення позивача до загального реєстру вкладників на підставі Повного переліку вкладників, наданого Уповноваженою особою із здійсненням відповідного відшкодування коштів у межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_3 підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційних скарг Уповноваженої особи та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб лише частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 23 лютого 2015 року, та є підставами для її скасування в частині.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, проте в частині вирішення вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення прийняте з порушенням вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги Уповноваженої особи та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончарова Сергія Івановича - задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в частині зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняти рішення про включення позивача до загального реєстру вкладників на підставі Повного переліку вкладників, наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «УКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СВІТ» Гончарова Сергія Івановича із здійсненням відповідного відшкодування коштів у межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_3 - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Постанова складена в повному обсязі 05 травня 2015 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С