Справа № 2а/2570/1935/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2015р. м. Київ К/9991/92948/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представників позивача - Чернінської Л.М., Фінченко О.Є.,

представника відповідача - Кумановського О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року

у справі № 2а/2570/1935/2011

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз»

до Державної податкової інспекції у місті Чернігові (правонаступником якої є Державна податкова інспекція у місті Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області)

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Чернігові (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 06 квітня 2011 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року позов був задоволений. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові № від 06 квітня 2011 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» 3,40 грн. судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Чернігові, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства у справі здійснено заміну відповідача - ДПІ у м. Чернігові його правонаступником - ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 23 грудня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у м. Чернігові провела невиїзну позапланову документальну перевірку ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» з питань достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2010 року при проведенні господарських відносин з ТОВ «Вакко», за результатами якої був складений акт № 233/23/03358104 від 24 березня 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги: частини 5 статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України, що призвело до визнання договорів (правочинів), укладених з підприємством, нікчемними; підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість» за квітень 2010 року на 1002429,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту квітня 2010 податок на додану вартість по господарських операціях з придбання у ТОВ «Вакко» товарів (автомобілів та труб) згідно договорів поставки від 15 квітня 2010 року № ВК-1504-01/10 та № ВК-0104-01/10, оскільки: згідно пояснень громадянки ОСОБА_4, яка значиться директором ТОВ «Вакко», вона не має відношення до фінансово-господарської діяльності вказаного товариства; згідно постанови старшого слідчого в ОВС СУ ПМ ДПА України від 29 листопада 2010 року було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_5, ОСОБА_4 та невстановлених слідством осіб за фактом створення фіктивних підприємств ТОВ «Вакко», ТОВ «Скап Холдінгс» за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України; згідно декларації з податку на додану вартість за квітень 2010 року ТОВ «Вакко» задекларувало податкові зобов'язання у сумі 178192,00 грн.; згідно податкового розрахунку комунального податку за 2 квартал 2010 року, ТОВ «Вакко» до ДПІ у Печерському районі м. Києва кількість працюючих у товаристві складає 1 особа - директор ОСОБА_4. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що первинні бухгалтерські, виписані ТОВ «Вакко», не можуть бути прийняті до уваги як первинні бухгалтерські документи у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та, як наслідок, не дають позивачу права на формування податкового кредиту.

06 квітня 2011 року ДПІ у м. Чернігові на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 1253036,00 грн., у тому числі: 1002429,00 грн. - за основним платежем, 25060700 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що збільшення податковим органом позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення є безпідставним, оскільки ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» правомірно включила до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду суми податку на додану вартість по господарських операціях з придбання у ТОВ «Вакко» товарів (автомобілів та труб), з огляду фактичне здійснення господарських операцій, а також зважаючи на те, що придбані у ТОВ «Вакко» товари були використані та використовуються позивачем у власній господарській діяльності. Також, суд виходив з того, постанова старшого слідчого в ОВС СУ ПМ ДПА України від 29 листопада 2010 року про порушення кримінальної справи, зокрема, відносно ОСОБА_4 не містить інформації щодо предмету доказування у даній справі та жодного факту незаконного діяння з боку ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз».

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1.6-1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання - це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом; податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язує виникнення у платника податку на додану вартість права на включення сплачених ним сум податку до податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що: господарські операції з придбання у ТОВ «Вакко» товарів (автомобілів та труб) мали реальний характер, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: податковими та видатковими накладними, рахунками на оплату, платіжними дорученнями, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, жура галами ордерами і відомостями по рахунках 2051 «Будівельні матеріали на складі», 631 «Розрахунки з постачальниками», 15 «Капітальні інвестиції» (арк. справи 27-32, 102-114); придбані у ТОВ «Вакко» автомобілі були зареєстровані позивачем в МРЕВ ДАІ, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобів, номери шасі у яких відповідають номерам шасі, вказаним у видатковій накладній, виписаній на підставі договору поставки №ВК-1504-01/10 від 15 квітня 2010 року (арк. справи 58-63); в подальшому придбані у ТОВ «Вакко» труби були використані позивачем в процесі будівництва підвідного газопроводу високого тиску до с. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, що підтверджується актами приймання виконаних підрядних та будівельних робіт за вересень, жовтень та листопад 2010 року (за формою КБ-2в) (арк. справи 115-143).

Отже, позивачем були виконані всі необхідні умови, передбачені статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість», для формування податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Вакко».

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10 Закону).

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по декларуванню та сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту податок на додану вартість, сплачений у складі вартості придбаних у ТОВ «Вакко» товарів (автомобілів та труб), з урахуванням того, що постанова старшого слідчого в ОВС СУ ПМ ДПА України від 29 листопада 2010 року про порушення кримінальної справи, зокрема, відносно ОСОБА_4 не містить інформації щодо предмету доказування у даній справі та жодного факту незаконного діяння з боку ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз».

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна