Справа № 2а-996/11/12/0170
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2015р. м. Київ К/9991/26743/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М.,
Олексієнка М.М., -
провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_5 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, третя особа - Відділ міграційної служби в Автономній Республіці Крим, про визнання протиправним та скасування рішення, спонукання до виконання певних дій, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 4 липня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року, -

встановив:

У січні 2011 року громадянин Палестини ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 15 грудня 2010 року № 733-10 про відмову в наданні статусу біженця, зобов'язати відповідача прийняти рішення про надання йому статусу біженця.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 4 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 4 липня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року і прийняти рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Палестини, за національністю араб, за віросповіданням мусульманин (суніт).

Позивач легально прибув до України у 1993 році на навчання у медичному університеті в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим по студентській візі, де навчався до 1998 року. За період навчання ОСОБА_5 у 1994 році, під час літніх канікул, вільно виїжджав до Палестини та повернувся до України для продовження навчання.

25 липня 2010 року ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні).

27 липня 2010 року позивач звернувся до Відділу міграційної служби в Автономній Республіці Крим із заявою про надання йому статусу біженця в Україні у зв'язку із триванням бойових дій на території Палестини та побоюванням стати жертвою переслідувань з боку партії ХАМАС, оскільки на батьківщині він був членом політичної партії ФАТХ.

Відділ міграційної служби в Автономній Республіці Крим, після проведення відповідної процедури, 12 листопада 2010 року ухвалив висновок за доцільне відмовити ОСОБА_5 в наданні статусу біженця в Україні, встановивши, що останній на підтвердження своєї позиції не надав жодного доказу своєї причетності по зазначеної партії, у нього не має цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 15 грудня 2010 року № 733-10 підтримано висновок Відділу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, відмовлено ОСОБА_5 в наданні статусу біженця у відповідності до абзацу п'ятого статті 10 Закону України «Про біженців» від 21 червня 2001 року № 2557-III (далі - Закон № 2557-III), як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно абзацу другого статті 1 Закону № 2557-ІІІ (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

За змістом абзацу п'ятого статті 10 Закону № 2557-III статус біженця не надається особі, стосовно якої встановлено відсутність умов, передбачених абзацом другим статті 1 цього Закону.

У статті 11 Закону № 2557-III передбачено, що до заяви про надання статусу біженця крім документів, які посвідчують особу заявника, також додаються документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для набуття ним статусу біженця.

Відповідно до частини 6 статті 12 Закону № 2557-III рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5, суди попередніх інстанцій встановили відсутність фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, дійшовши вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 15 грудня 2010 року № 733-10 про відмову в наданні статусу біженця.

Згідно частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 4 липня 2011 року та ухвала Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 4 липня 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державного комітету України у справах національностей та релігій, третя особа - Відділ міграційної служби в Автономній Республіці Крим, про визнання протиправним та скасування рішення, спонукання до виконання певних дій - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Заїка М.М.

Олексієнко М.М.