Справа № 2а-5956/12/1370
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Справа № 1824/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Мікули О.І., Рибачука А.І.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року в справі за позовом Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

22.06.2012 (здано на пошту; а.с.37) Приватне підприємство «ОККО-Нафтопродукт» (далі - ПП) звернулося до суду з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області (далі - Інспекція) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII) від 31.05.2012 №65 (далі - Постанова №65).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм законодавства, оскільки під час проведення перевірки відповідачем не було узято до уваги всі надані позивачем документи, а також не враховано заперечення та пояснення до акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 25.04.2012 №34 (далі - Акт).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року в справі №2а-5956/12/1370 позов задоволено.

Постанову оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в позові. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач здійснював реалізацію бензину марки АИ 95-Євро, вид І без наявності паспорта якості. Станом на день перевірки, позивач надав перевіряючим паспорт якості №1410712/0-0349 від 24.04.2012 (далі - Паспорт якості), який не мав жодного відношення до сертифіката відповідності №UА 1.145.0146319-11 на бензин виробником якого був Мозирський нафтопереробний завод (Республіка Білорусь) (далі - Сертифікат відповідності МНПЗ; МНПЗ відповідно), інформація про який була відображена у товарно-транспортній накладній (далі - ТТН) від 24.04.2012 №1199 (далі - ТТН№1199). Усвідомлюючи, що Паспорт якості не має відношення до Сертифіката відповідності МНПЗ, позивач, з метою уникнення відповідальності 26.04.2012 подав вже інший сертифікат відповідності №UА 1.072.0194628-11 на бензин виробником якого був «PolskiKoncernNaftovy ORLEN S.A.»(Польща) (далі - Сертифікат відповідності РКНО; РКНО відповідно). Звертає увагу, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що бензин неетильований марки А-95-Євро, вид І виробництва РКНО, оскільки як вбачається із додатку №7 до Акту, такий був виробництва МНПЗ, і надійшов на реалізацію на підставі ТТН №1199, а не ТТН від 24.04.2012 № (далі - ТТН №). Суд не міг брати до уваги докази (документи), які були відсутні станом на день прийняття Постанови №65, а тому незаконно послався на ТТН № та договір від 01.01.2011 №0/2-3-11/235 (далі - Договір), які були надані аж до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що документи свідчать про те, що позивачем здійснювалась реалізація нафтопродуктів за наявності сертифіката відповідності, паспорта якості та документів на перевезення нафтопродуктів, а у його діях відсутні порушення Закону №1023-XII. Вказані докази дотримання вимог цього Закону були подані позивачем під час проведення перевірки, про них було зазначено у запереченнях до Акта перевірки, однак відповідач протиправно не узяв їх до уваги під час винесення оскаржуваної постанови.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що 25 та 26.04.2012 Інспекцією проведено планову перевірку АЗС №КГ04 ПП щодо виконання вимог законодавства про захист прав споживачів, «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 (далі - Правила), «Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами», про що складено Акт (а.с.8-14).

Перевіркою встановлено порушення, зокрема, пунктів 16, 27 Правил та ст.15 Закону №1023-XII, а саме відсутність паспорта якості, відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про дату виготовлення.

Під час проведення перевірки на нафтопродукт №4 (бензин неетильований марки А-95-Євро, вид І чи бензин неетильований марки АИ 95-Євро, вид І) позивачем було надано Паспорт якості, Сертифікат відповідності МНПЗ та ТТН №1199.

При цьому, Паспорт якості був виданий на бензин виробництва РКНО, Сертифікат відповідності МНПЗ - на бензин виробництва МНПЗ, а ТТН №1199 - на транспортування бензину по Сертифікату відповідності МНПЗ (а.с.50-52).

В зауваженнях до Акту, позивач зазначив, що на нафтопродукт №4 був наданий Паспорт якості та Сертифікат відповідності МНПЗ, а виявивши помилку 26.04.2012 був наданий відповідний сертифікат відповідності (а.с.10).

Інспекцією винесено припис від 25.04.2012, яким заборонено реалізацію нафтопродуктів, зокрема, п.4 згідно Додатку №7 до Акту (бензин неетильований марки АИ 95-Євро, вид І) до усунення порушень (а.с.10).

28.04.2012 відповідачем винесено Припис №19, яким позивача зобов'язано забезпечити наявність сертифікатів відповідності та паспортів якості на АЗС, надати Z-звіт із залишками нафтопродуктів станом на 25.04.2012, провести повірку резервуарів №№1, 2, 3, 4 з наданням підтверджуючих документів (а.с.19).

Додатково, виявивши помилку, 07.05.2012 позивач подав заперечення та пояснення до Акту (далі - Заперечення), при цьому в наведеній частині вказав, що дослівно «Проте з незрозумілих причин було переплутано виробника даного нафтопродукту, а саме згідно паспорта якості та супровідних (ТТН 1199 від 24.04.2012) документів виробником даного нафтопродукту є ОРЛЕН, Польща. Тому припущення про відсутність документів, які підтверджують її належну якість є безпідставними та не відповідають дійсності» (а.с.15-18).

Отже, є всі підстави вважати, що виявивши помилку, під час проведення перевірки позивач додатково надав Інспекції Сертифікат відповідності РКНО, який був співставним із Паспортом якості. Водночас, позивач і надалі покликався на ТТН №1199, яка не мала жодного відношення до вказаних документів, та не надав жодної іншої ТТН (а.с.53).

31.05.2012 на підставі Акта Інспекцією винесено Постанову №65, якою за реалізацію бензину неетильованого АИ-95-Євро, вид І без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про основні властивості продукції, що не відповідає вимогам пунктів 4.1.1, 6.1.2 «Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України (далі - Мінпаливенерго України) та Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики (далі - Держспоживстандарт України) від 04.06.2007 №271/121, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 04.07.2007 за №762/14029 (далі - Інструкція №271/121) (п.7 ч.1 ст.23 Закону №1023-XII) до позивача застосовано штраф у розмірі 35456,77грн (а.с.6-7).

Не погодившись із винесеною Постановою №65 позивач звернувся до суду із цим позовом.

У відповідь на письмові заперечення відповідача від 14.09.2014 та долучені до них документи (а.с.44-64), позивач лише 12.10.2012 в судовому засіданні подав ТТН № на транспортування бензину по Сертифікату відповідності РКНО та накладну на передачу на комісію від 24.04.2012 № до Договору, які співставні також із Паспортом якості (а.с.69, 71, 73).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №1023-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Згідно з ч.4 ст.14 цього ж Закону продукція, на яку актами законодавства або іншими нормативними документами встановлено обов'язкові вимоги щодо забезпечення безпеки для життя, здоров'я споживачів, їх майна, навколишнього природного середовища і передбачено нанесення національного знака відповідності, повинна пройти встановлену процедуру оцінки відповідності. Виробник має право маркувати продукцію національним знаком відповідності за наявності декларації про відповідність та/або сертифіката відповідності, виданих згідно із законодавством. Реалізація продукції (у тому числі імпортних товарів) без маркування національним знаком відповідності та/або без сертифіката відповідності чи декларації про відповідність забороняється.

У відповідності до змісту частин 1, 2 ст.15 Закону №1023-XII споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна містити, зокрема: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції; відомості про умови зберігання.

Стосовно продукції, яка підлягає обов'язковій сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація про її сертифікацію.

Вказана інформація доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Пунктом 27 Правил (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) приймання нафтопродуктів, що доставлені автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками АЗС за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) згідно з ТТН за наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності нафтопродукту чи свідоцтва про визнання відповідності, виданих у порядку, установленому законодавством.

Інструкція №271/121 встановлює єдиний порядок організації та проведення робіт, пов'язаних з контролюванням якості товарної нафти (далі - нафта) та нафтопродуктів під час їх приймання, зберігання, транспортування та відпуску.

За змістом розділу 3 цієї ж Інструкції забезпечення збереження якості - комплекс заходів, що забезпечують якість нафти та/або нафтопродуктів вимогам нормативних документів у процесі приймання, зберігання, транспортування та відпуску.

Пунктом 6.1.2 Інструкції №271/121 (контролювання якості під час приймання нафти та/або нафтопродуктів) визначено, що з прибуттям транспортних засобів оператор (або інша відповідальна особа) зобов'язаний, зокрема:

- порівняти номери та назви транспортних засобів з номерами та назвою, зазначеною в транспортних документах;

- перевірити наявність, повноту і правильність заповнення паспортів якості і копій сертифікатів відповідності (на продукти, що підлягають обов'язковій сертифікації в Україні) і перевірити дані паспортів якості на відповідність вимогам нормативних документів.

В свою чергу, п.6.5.1 цієї ж Інструкції (контролювання якості нафтопродуктів на автозаправних станціях) передбачено, що приймання нафтопродуктів, що надійшли на АЗС в автоцистернах і розфасованих до дрібної тари, здійснюється лише у разі наявності супровідних документів (ТТН, рахунку-фактури, прибутково-витратної накладної, паспорта якості тощо). На продукцію, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, обов'язково додається сертифікат відповідності або його копія, або копія свідоцтва про визнання іноземного сертифіката відповідності.

«Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затверджена наказом Мінпаливенерго України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України та Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155, зареєстрована в МЮУ 02.09.2008 за №805/15496 (далі - Інструкція №281/171/578/155), встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком нафти і нафтопродуктів.

Відповідно до п.5.4.1 останньої Інструкції з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт.

Відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Заміну однієї марки та виду нафти або нафтопродукту іншою або дописування у ТТН нових найменувань і марок нафтопродуктів заборонено (пункти 7.5.6, 7.5.9 Інструкції №281/171/578/155).

У п.10.2.4 останньої Інструкції указано, що забороняється приймати нафтопродукти на АЗС у разі: неналежного оформлення або відсутності ТТН; відсутності паспорта якості на нафтопродукт або неналежного його оформлення (відсутність номера, марки та виду, заповнення не за всіма показниками якості); відсутності копії сертифіката відповідності.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.23 Закону №1023-XII у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Встановлені апеляційним судом фактичні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для таких висновків.

Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника тощо), що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору (придбання, використання), яка повинна містити, зокрема, назву товару, дані про основні властивості продукції, відомості про умови зберігання, та яка доводиться до відома споживачів, зокрема, продавцем у супровідній документації, що додається до продукції.

Ненадавши під час перевірки, так і до моменту винесення Постанови №65 усієї належної супровідної документації, що мала додаватися до продукції (бензину неетильованого марки А-95-Євро, вид І виробництва РКНО - саме такий бензин надійшов на реалізацію), а саме ТТН №, Сертифікат відповідності РКНО та Паспорт якості, позивач не забезпечив одержання споживачами (доведення до відома споживачів) до придбання (під час придбання та використання) ними відповідного нафтопродукту необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про таку продукцію (назву товару, дані про основні властивості продукції), її кількість, якість (відомості про умови зберігання), асортимент, а також про її виробника, а відтак, винісши Постанову №65, Інспекція діяла правомірно.

Ухвалюючи оскаржене судове рішення та задовольняючи позовні вимоги ПП, суд першої інстанції не звернув увагу, як зазначено вище, на те, що ТТН № була подана позивачем лише в під час розгляду справи в цьому суді (про неї навіть не було зазначено у Запереченні), та прийшов до передчасних та помилкових висновків про реалізацію позивачем нафтопродуктів за наявності сертифіката відповідності, паспорта якості та документів на перевезення нафтопродуктів, та про протиправність Постанови №65.

Представник позивача в апеляційній інстанції стверджує, що в ТТН №1199 первинно помилково було зазначено дані Сертифіката відповідності МНПЗ. Таке було виявлено працівниками АЗС при прийомі нафтопродуктів та зважаючи на обмеженість в часі внесено виправлення кульковою ручкою. Ця ТТН була підписана уповноваженими особами. Крім цього, постачальником позивача - ПП «ОККО-Бізнес» (далі - ПП-1), враховуючи виявлення зазначеної помилки, виготовлено нову ТТН №, в якій виправлено всі описки допущені в ТТН №1199. Звертає увагу суду, що наявність в ТТН технічних описок, не спростовує факту поставки нафтопродуктів належної якості.

Дійсно, в ТТН №1199 є вказівка на Сертифікат відповідності МНПЗ та збоку вручну дописано покликання на Сертифікат відповідно РКНО, яке посвідчено відтиском печатки ПП.

Така дописка ніким не посвідчена, та не зрозуміло хто і за яких обставин її вчинив.

При цьому, виходячи із змісту Правил, Інструкцій №271/121 та №281/171/578/155 приймання нафтопродуктів на АЗС за вказаних обставин заборонено.

Більше того, в ТТН №1199 вказано: вантажовідправник «ЧПФ ОКТАН»; вантажоодержувач «ЧП «ОККО-Бизнес»; пункт навантаження «г.Кривой Рог Грузовая нефтебаза»; зазначений вантаж здав «ОСОБА_2».

Натомість в ТТН № указано: вантажовідправник «ПП-1»; вантажоодержувач «ПП»; пункт навантаження «нафтобаза Октан ОККО-Бізнес»; зазначений вантаж здав «Гайтота Н.»

Таким чином, необхідно категорично та відповідально указати, що кількість, обсяг і якість (значущість) т.з. помилок (недоліків, неточностей, суперечностей) в ТТН №1199, не пред'явлення під час перевірки та до винесення Постанови №65 ТТН №, не давали (виключали) можливості дотримання приписів наведеного законодавства щодо захисту права споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну нафтопродукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

Відповідні доводи позивача є надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне і неправильне трактування вимог наведеного законодавства про захист прав споживачів.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Згідно з пунктами 2-4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2012 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.І. Мікула

Суддя А.І. Рибачук

Повний текст виготовлений 30 квітня 2015 року.