Справа № К/9991/69934/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2015р. м. Київ К/9991/69934/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинення певних дій, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2011 року, -

в с т а н о в и в :

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області від 15 листопада 2010 року № 946 про застосування фінансових санкцій, зобов'язати відповідача прийняти звітність за іншою формою з поясненнями, поданими 19 жовтня 2010 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2011 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року скасувати, а ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2011 року змінити, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 3 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції не може розглядати позовні вимоги осіб, які беруть участь у справі, що не були заявлені у суді першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області 2 вересня 2005 року як фізична особа-підприємець.

У 2010 році позивач був платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку від 1 січня 2010 року серії НОМЕР_1, виданим Державною податковою інспекцією в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

19 жовтня 2010 року позивач подав до Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області звіт за вересень 2010 року за іншою формою ніж встановлено у додатку 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 5 листопада 2009 року № 26-1 (далі - Порядок № 26-1), разом з поясненням до цього звіту.

У зв'язку з поданням не за встановленою формою звітності за вересень 2010 року, Управлінням Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області 15 листопада 2010 року, на підставі пункту 5 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), було прийнято рішення № 946 про застосування до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 фінансових санкцій у розмірі 170 гривень.

Згідно пункту 1 статті 14 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

У пункті 4 частини 2 статті 17 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальник зобов'язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Пунктом 2.1 Порядку № 26-1 встановлено, що страхувальники, крім осіб, зазначених в пунктах 2.2-2.4 цього розділу, формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення базового звітного періоду. Базовим звітним періодом для них є календарний місяць. Звіт подається за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 частини 9 статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції - за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що позивачем до Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області було подано звіт щодо сум нарахованих внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за вересень 2010 року не за встановленою формою, то суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що відповідачем правомірно було застосовано до нього фінансові санкції на підставі пункту 5 частини 9 статті 106 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2011 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинення певних дій - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Заїка М.М.

Олексієнко М.М.