Справа № 21-712а15
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Гриціва М.І.,

суддів: Маринченка В.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши заяву Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - СДПІ) про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до СДПІ про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 17 березня 2015 року залишив без зміни постанову господарського суду Запорізької області від 30 серпня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2013 року про задоволення позову.

Не погодившись із ухвалою Вищого адміністративного суду України, СДПІ подала заяву про її перегляд Верховним Судом України з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах пункту 1.4 статті 1, 7.4.1, 7.5.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР), що, на думку заявника, підтверджується рішенням суду касаційної інстанції від 24 червня 2010 року (№ К-23865/08).

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, Вищий адміністративний суд України, вказуючи на правильність застосування до спірних відносин підпунктів 7.4.1, 7.5.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР, виходив з того, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи придбані товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас у рішенні суду, на яке посилається заявник, застосовувалися норми Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР) та Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон № 2181-III). Зокрема, із посиланням на конкретні норми цих нормативних актів регулювалися відносини, які виникли упродовж 2001-2003 років щодо правильності нарахування та сплати податку на прибуток, а також штрафних санкцій, накладених на підставі підпунктів 17.1.3, 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181-III. Як видно з тексту рішення, предметом судового розгляду в основному були питання правильності віднесення до валових витрат сум, сплачених за поставку сировини, фактично не поставлену, комплектуючих до приладів, використаних у подальшому при ремонті основних фондів, та інших витрат.

Зі сказаного випливає, що рішення касаційного суду, додане на обґрунтування заяви, ухвалене цим судом за інших фактичних обставин справ, а отже не підтверджує наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Оскільки заява СДПІ є необґрунтованою, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Ураховуючи наведене та керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Відмовити у допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі міжрегіонального головного управління Міндоходів до провадження Верховного Суду України про скасування податкових повідомлень-рішень за заявою СДПІ про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2015 року.

Ухвала не оскаржується.

Суддя-доповідач М.І. Гриців
Судді: В.Л. Маринченко О.О. Терлецький