Справа № 2а-4482/11/1370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року Справа № 63704/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представника позивача Болюби О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2011 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про визнання дій протиправними, скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, яким просило визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанов державного виконавця від 31.03.2011 року ВП № 23300316 про стягнення з боржника виконавчого збору і про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а також скасувати дані постанови.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області як боржник у виконавчому провадженні не виконало у встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення суду про виплату ОСОБА_2 заборгованості з пенсійного забезпечення, моральної шкоди і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а виконало це рішення після початку його примусового виконання шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. В зв'язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваних постанов державного виконавця. При цьому, суд відхилив твердження позивача про заборону стягнення із страховиків, які здійснюють обов'язкове особисте страхування виконавчого збору при виконанні рішень за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, оскільки, на думку суду, одноразове стягнення суми заборгованості по пенсійному забезпеченню, моральної шкоди та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи не може вважатися стягненням періодичних платежів в розумінні Закону України «Про виконавче провадження». А інших підстав для визнання протиправними оскаржуваних постанов позивач не навів. Також суд зазначив, що до інших відповідачів у справі - Головного управління юстиції у Львівській області та Відділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області позивач не заявляв позовних вимог.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів строк для самостійного виконання рішення божнику не надається. А згідно з ч. 2 ст. 28 цього Закону за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів виконавчий збір не стягується. Крім того, відповідно до ст. 73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду для оплати договорів страхування довічних пенсій і одноразових виплат та на цілі, не передбачені цим Законом. Також відповідач не надсилав йому копію акта від 31.03.2011 року про витрати на проведення виконавчих дій чи інших документів, які засвідчували обґрунтованість розміру цих витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги і доповнення до неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, на виконанні у Підрозділі примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (який був реорганізований у Відділ примусового виконання рішень) перебувало виконавче провадження ВП № 23300316 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-1841, виданого 09.12.2010 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_2 заборгованості по пенсійному забезпеченню за період з 01.01.2008 року до 30.12.2009 року в розмірі 148361,25 грн., 50000,00 грн. моральної шкоди і 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, всього 198549,25 грн.

Постановою державного виконавця від 16.12.2010 року було відкрито виконавче провадження і надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 23.12.2010 року.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконало судове рішення 19.01.2011 року, а саме виплатило ОСОБА_2 зазначені кошти в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 19.01.2011 року № 31, яким кошти перераховано на рахунок стягувача.

В зв'язку з повним виконання боржником судового рішення державний виконавець 31.03.2011 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Однак, встановивши, що рішення суду було виконане з порушенням встановленого строку, державний виконавець відповідно до ст. ст. 28, 41 Закону України «Про виконавче провадження» 31.03.2011 року виніс постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, згідно з якою з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області стягнуто виконавчий збір у розмірі 19854,93 грн., та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, згідно з якою з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області стягнуто витрати на проведення виконавчих дій в сумі 36,15 грн.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність зазначених вище постанов державного виконавця з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних постанов державного виконавця) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Однак частиною 2 цієї статті було передбачено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим рішенням, яке виконувалось у спірному виконавчому провадженні, було стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_2 заборгованість по пенсійному забезпеченню, тобто періодичні платежі передбачені законодавством про пенсійне забезпечення, в зв'язку з чим стягнення з позивача як боржника у даному виконавчому провадженні виконавчого збору за невиконання судового рішення у строк, встановлений державним виконавцем, є протиправним і відповідно постанова державного виконавця від 31.03.2011 року ВП № 23300316 про стягнення з боржника виконавчого збору підлягає скасуванню.

Також відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються з: коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника; авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

В оскаржуваній постанові від 31.03.2011 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець посилається на акт від 31.03.2011 року про витрати на проведення виконавчих дій, згідно з яким ним здійснено витрати, пов'язані з провадженням виконавчих дій, в розмірі 36,15 грн.

Проте всупереч вимогам ст. ст. 71, 72 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачі не надали суду копії цього акту чи інших документів, які б підтверджували наявність зазначених витрат та їх розмір, в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, оскаржувана постанова державного виконавця від 31.03.2011 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Разом з тим, на думку колегії суддів, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанов від 31.03.2011 року ВП № 23300316 про стягнення з боржника виконавчого збору і про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, оскільки вона фактично дублює вимоги про скасування цих постанов і в даному випадку держаний виконавець не вчиняв певних виконавчих дій, а прийняв процесуальні рішення (постанови) відповідно до передбачених законодавством повноважень.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає частковому скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і вона прийнята частково з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2011 року у справі № 2а-4482/11/1370 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Санжари О.М. від 31 березня 2011 року ВП № 23300316 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Скасувати постанову державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Санжари О.М. від 31 березня 2011 року ВП № 23300316 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я.Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 24.04.2015 року