Справа № 826/4328/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 квітня 2015 року № 826/4328/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Фірма Атом"
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Фірма Атом» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить скасувати податкові повідомлення - рішення від 03 березня 2015 року № та № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/4328/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 30 березня 2015 року.

Сторони у судове засідання 30 березня 2015 року не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. У зв'язку з неявкою сторін, розгляд справи судом відкладений на 07 квітня 2015 року.

У судовому засіданні 07 квітня 2015 року представник позивача підтримав адміністративній позов, просив його задовольнити. Відповідач участі повноважного представника не забезпечив, через відділ документообігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян Окружного адміністративного суду міста Києва подав заперечення, якими просив в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На підставі направлення від 03 лютого 2015 року № 197/22-03П, наказу ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 03 лютого 2015 року № 241, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75. 1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78, пункту 81.1 статті 81, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та постанови старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, по матеріалам внесеного до ЄРДР за №0000045 від 06 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 27 частиною 5, статтею 212 частиною 3, статтею 205 частиною 1, статтею 209 частиною 3, статтею 205 частиною 1, статтею 191 частиною 5 Кримінального кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Фірма Атом» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТОВ «Юпітер Інвест» () за весь період взаємовідносин, за результатом якої складено акт перевірки від 14 лютого 2015 року № 8/26-57-22-04-10/30218529.

Як висновок проведеної перевірки встановлено наступні порушення:

-підпункту 14.1.228 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.2, 138.8 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті139 Податкового кодексу України, пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Українї», підпункту 2.5 пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік в сумі 4419 грн.;

-пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підпункту 2.5 пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», в результаті чого занижено податок на додану вартість за період 01.01.2013 - 31.03.2013 року на суму 4652, 00 грн., в тому числі по періодах: за січень 2013 року на суму 2357,00 грн., за лютий 2013 року на суму 392, 00 грн., за березень 2013 на суму 1903,00 грн.

На підставі викладених в акті перевірки від 14 лютого 2015 року № 8/26-57-22-04-10/30218529 висновків податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 03 березня 2015 року:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 5815,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 4652,00 грн., за штрафними санкціями - 1163,00 грн.

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 5523,75 грн., в тому числі: за основним платежем - 4419,00 грн., за штрафними санкціями - 1104,75 грн.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стали:

- постанова СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про призначення документальної позапланової перевірки від 10 липня 2014 року;

- протокол допиту свідка від 06 лютого 2013 року, а саме ОСОБА_1, засновника ТОВ «Юпітер Інвест» (), відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_1 погодився за грошову винагороду зареєструвати на своє ім'я зазначене підприємство без наміру здійснювати підприємницьку діяльність, а тому жодного відношення до діяльності даного товариства не мав.

У зв'язку з чим, відповідач дійшов висновку, що первинні документи від імені ТОВ «Юпітер Інвест» () складені всупереч вимогам чинного законодавства та не мають юридичної сили і доказовості, оскільки, засновник ТОВ «Юпітер Інвест» заперечував свою участь у здійснення фінансово-господарської діяльності вказаних товариства. Крім того, вказуючи на фіктивний характер діяльності ТОВ «Юпітер Інвест», та, відповідно юридичну дефектність укладених з останнім договорів, відповідач посилався на матеріали кримінального провадження.

Таким чином, під час перевірки позивача податковий орган встановив, що позивачем по взаємовідносинам із ТОВ «Юпітер Інвест» було завищено податковий кредит з ПДВ в розмірі 4652,00 грн. та занижено суму податку на прибуток підприємства у розмірі 4419,00 грн.

Однак, ПП «Фірма Атом» не погоджується з такою позицією податкового органу та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 03 березня 2015 року № та № , а тому звернулось до суду з вимогою про їх скасування.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Пунктом 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Крім цього, відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Крім того, засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV). Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до статті 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудження основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону № 996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 статті 9 даного Закону встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З положень чинного податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Крім того, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Висновки про реальність здійснених позивачем господарських операцій, за наслідками яких було сформовано податковий кредит та сформовано валові витрати, судам слід робити з фактичним дослідженням обставин, що стосуються такого питання, зокрема правильності відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій з його контрагентом.

Відтак, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

У зв'язку з чим, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Матеріали справи свідчать, що під час проведення перевірки позивача, контролюючим органом встановлено укладання усного договору між Приватним підприємством «Фірма Атом» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юпітер Інвест» на поставку товару, яка відбувалась 30 січня 2013 року, 28 лютого 2013 року та 19 березня 2013 року.

На переконання позивача, про реальність виконання укладеного між сторонами договору свідчать наявні у матеріалах справи копії:

- видаткових накладних від 30.01.2013 року №013001, від 28.02.2013 року №022801, від 18.03.2013 №031802;

- податкових накладних від 30.01.2013 року №39, від 28.02.2013 року №83, від 18.03.2013 року №18;

- платіжних доручень.

Крім того, на обґрунтування економічної доцільності господарських взаємовідносин між Приватним підприємством «Фірма Атом» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юпітер Інвест» позивачем надано суду копії договорів із третіми особами, а саме: договір поставки від 21 березня 2012 року 06/12 та договір поставки від 25 грудня 2012 року №18/12.

Так, факт придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Юпітер Інвест» товарів користування господарської діяльності (електропривід тип А, підставка непрохідна Ду100) пожежний гідрант h 1,25 м ГПС, регулятор Батерфляй чав. Диск ру16 ду100, регулятор Батерфляй чав. Диск ру16 ду80, регулятор Батерфляй чав. Диск ру16 ду50, регулятор Батерфляй чав. Диск ру16 ду65) підтверджується належним чином оформленими первинними документами, зокрема видатковою накладною від 29.03.2013 року №РН-0000155, від 29.03.2013 року №РН-0000159, від 22.03.2013 року №РН-0000140, від 11.02.2013 року №РН-0000043, від 05.03.2013 року №РН-0000106, від 06.09.2013 року №РН-000479,що виписувались позивачем на виконання вимог договорів з третіми особами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Юпітер Інвест» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Судом також враховано вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Юпітер Інвест» було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем до суду не надано.

Крім того, на спростування доводів контролюючого органу щодо відсутності складських приміщень, у яких можна б було зберігати, зокрема придбані у ТОВ «Юпітер Інвест» товарів, позивачем надано суду копію договору оренди нерухомого майна від 15 грудня 2004 року №10, укладеного між ЗАТ «Київмашпостачзбут» та ПП «Фірма Атом» та доповнення до вказаного договору від 01 квітня 2013 року.

У свою чергу, позивач надано докази на відсутність необхідності залучення вантажного транспорту для здійснення перевезень придбаних у ТОВ «Юпітер Інвест» товарів, так як останні за своєю сутті є негабаритними речами і цілком поміщались в багажному відділення та/або на задньому сидінні легкового автомобіля ПП «Фірма Атом», що, зокрема, підтверджується їх технічними характеристиками, наявними в матеріалах справи.

Так, електропривід типу А являє собою предмет за розмірами 355 мм х 405 мм х 300 мм вагою 14 кг., підставка непрохідна Ду 100 - 300 мм х 300 мм вагою 54 кг., пожежний гідрант Н 1,25 м ГПС - 1250 мм х 300 мм вагою близько 100 кг., регулятори Батерфляй - до 350 мм х 52 мм х 180 мм. максимальною вагою до 32 кг.

Суд зазначає, що відсутність документів на транспортування товару, згідно з діючим цивільним законодавством, не тягне за собою недійсності (фіктивності) правочину з його придбання, тим більше не є підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит та віднесення сум з його придбання на витрати операційної діяльності.

Так, вказані факти спростовують висновки контролюючого органу щодо відсутності товаро-транспортних накладних у позивача.

Також, відхиляються послання контролюючого органу на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000045 від 06 червня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтею 27 частиною 5, статтею 212 частиною 3, статтею 205 частиною 1, статтею 209 частиною 3, статтею 205 частиною 1, статтею 191 частиною 5 Кримінального кодексу України щодо ТОВ «Юпітер Інвест», оскільки відповідачем не надано вироку суду, за відсутністю якого такі доводи контролюючого органу є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Приватним підприємством «Фірма Атом» правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Юпітер Інвест», а висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України є помилковими.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м.Києві 03 березня 2015 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ПП «Фірма Атом» понесеним останнім судових витрат: судовий збір у розмірі 182,70 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно положень статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До складу витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу.

Частиною 1 статті 90 зазначеного Кодексу закріплено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У той же час, частиною 3 названої правової норми передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На реалізацію наведеної бланкетної норми, 20 грудня 2011 року прийнято Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" № 4191-VI, в статті 1 якого закріплено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Стаття 2 цього Закону встановлює, що у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні

Так, Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" у 2015 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня на рівні 1218,00 грн. Отже, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 45,67 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді у 2015 році.

З наданого позивачем звіту №1 від 05 березня 2015 року про хід виконання договору доручення на ведення справи №2 від 05 березня 2015 року, вбачається, що кількість годин потрачених на виконання договору становить 3 години.

При цьому, судом враховано, участь представника позивача у судових засіданнях - 07 квітня 2015 року 14 хв. Відтак, загальний час витраченого часу на надання правової допомоги складає 03 години 14 хв. а тому, виплаті в даному провадженні підлягає сума у розмірі 147, 66грн.

Аналогічний метод розрахунку розміру компенсації витрат на правову допомогу наведений в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 215 року у справі № 826/2895/14.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлень-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПП «Фірма Атом» підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Приватного підприємства «Фірма Атом» задовольнити частково.

2.Скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 03 березня 2015 року № та № .

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Фірма Атом» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 182, 70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.) та витрати на правову допомогу у розмірі 147, 66 грн. (сто сорок сім гривень 66 коп.)

4. В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник