Справа № 2-а/447/32/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2015р. м. Київ К/800/66853/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Миколаївської районної ради Львівської області про поновлення на роботі, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Миколаївської районної ради Львівської області на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 27 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції з позовом в якому просила:

- поновити її на роботі на посаді Керуючої справами Миколаївської районної ради Львівської області;

- звернути до негайного виконання постанову суду про поновлення на посаді.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 27 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності працівників проведено протиправно, оскільки період з 02.12.2010 року по 22.02.2011 року в штаті Миколаївської районної ради Львівської області не відбувалось скорочення працівників.

У поданій касаційній скарзі відповідач заявив вимоги про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення відмову в задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, скаржник зазначає, що позивача звільнено правомірно та у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Можливості перевести позивача на іншу посаду у районній раді, з часу вручення їй повідомлення про можливе звільнення у районної ради не було, оскільки вакантні посади у штаті ради були відсутні.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту першого частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

В січні 1998 року позивач була прийнята на роботу в Миколаївську районну раду. В грудні 1999 року призначена на посаду керуючого справами районної ради.

31 жовтня 2013 року № 01-12/394 відповідачем було видано повідомлення про можливе звільнення з посади у зв'язку із скороченням чисельності працівників.

Пунктом 1 Розпорядження Голови Миколаївської районної ради від 31.12.2013 року № 160К позивача звільнено з посади керуючого справами районної ради у зв'язку з скороченням чисельності штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Як підставу звільнення в розпорядженні міститься посилання на розпорядження голови районної ради від 30 жовтня 2013 року № 78к «Про заходи щодо скорочення чисельності районної ради і майбутнє вивільнення працівників».

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 1 статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, розпорядження голови районної ради від 30 жовтня 2013 року № 78к «Про заходи щодо скорочення чисельності районної ради і майбутнє вивільнення працівників» виведено посаду начальника відділу-керуючої справами районної ради та введено посаду керуючого справами-заступника голови районної ради з 26.11.2010 року.

Стаття 42 КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Позивач про наступне вивільнення з посади була належним чином попереджена, однак інша посада їй не пропонувалась, було повідомлено про відсутність можливості переведення на іншу посаду у районній раді.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що період з 02.12.2010 року по 22.02.2011 року в штаті Миколаївської районної ради Львівської області не відбувалось скорочення чисельності працівників, оскільки рішенням № 2 Миколаївської районної ради від 24.11.2010року «Про внесення змін в структуру виконавчого апарату районної ради» в межах чисельності працівників, виведено посаду начальника відділу-керуючої справами районної ради та введено посаду керуючого справами-заступника голови районної ради з 26.11.2010 року.

Також, встановлено, що, на момент звільнення позивача, її можна було перевести на посаду керуючого справами-заступника голови районної ради. Крім того, відповідачем не проведено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації позивача та тих працівників, які залишилися на роботі.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій, що зміни в організації виробництва і праці відповідача не потягли за собою скорочення штату працівників, а тому звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з оскаржуваних судових рішень вбачається, що при їх ухвалені, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Миколаївської районної ради Львівської області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 27 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2014 року у справі № 447/515/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко