Справа № 813/1837/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 р. Справа № 876/6498/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року у справі № 813/1837/14 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагенства у Львівській області треті особи: Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська районна державна адміністрація, Прокуратура Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у Львівській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівській області, Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, Прокуратура Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, оформлена листом від 05.09.2013 року № 01-16/4-5719, є протиправною, оскільки відсутні підстави відмови, передбачені ч.7 статті 118 Земельного кодексу України, а розпорядження, яким вмотивовано згадану відмову скасовано у судовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року задоволено частково позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язання його розглянути клопотання про надання наведеного дозволу, оскільки суд погодився з наведеними позивачем в цій частині доводами.

Відповідач - Головне управління Держземагенства у Львівській області, не погодившись з прийнятим рішенням, подало апеляційну скаргу, вважаючи оскаржувану постанову незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права і такою, що підлягає скасуванню.

Просить скасувати дану постанову та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції при постановленні рішення не надано належної правової оцінки розпорядженню голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 02.03.2010 року № 124, яке на момент надання відмови було чинним. Стверджує, що головне управління Держземагентства у Львівській області при відмові позивачу у наданні дозволу на відведення земельної ділянки діяло з врахуванням норм цивільного законодавства, оскільки надання такого дозволу порушило б права громадян, які отримали такий дозвіл згідно з розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 02.03.2010 року № 124. Крім того, надання дозволу декільком громадянам на одну і ту саму земельну ділянку могло б призвести до стягнення коштів з Державного бюджету.

11.08.2014 року прокуратура Пустомитівського району Львівської області звернулася до Львівського апеляційного адміністративного суду з клопотанням про виключення її у справі в якості третьої особи з тих підстав, що постановлення рішення у даній справі жодним чином не може вплинути на її права або обов'язки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративний справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.08.2013 року позивач звернувся до Головного управління Держземагенства у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно КВЦП з землі сільськогосподарського призначення (рілля), яка розташована за межами населеного пункту Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

05.09.2013 року ГУ Держземагенства у Львівській області надано відповідь за № 01-16/4-5719 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою про надання у власність земельної ділянки на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту у зв'язку з тим, що розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації від 02.02.2010 року № 124 "Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту" надано дозвіл іншим громадянам на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами та положеннями Земельного кодексу України, а тому суд першої інстанції вірно виходив з такого.

Статтею 22 ЗК України законодавець встановив визначення земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання, за яким землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Абзацом першим частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу, продовжується у згаданій нормі, може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Наведеною нормою визначено вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За змістом спірної відмови вбачається, що розпорядженням голови Пустомитівської райдержадміністрації № 124 від 02.03.2010 року надано дозвіл громадянам на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту.

Разом з тим, таке розпорядження не вказує на наявність хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбаченого абзацом першим частини сьомої статті 118 ЗК України, які б надавали можливість суб'єкту владних управлінських функцій відмовляти позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, як встановлено судом, на розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 02.03.2010 року прокурором Пустомитівського району Львівської області 16.03.2010 року було внесено протест.

За результатом його розгляду, на підставі ч.3 ст.21 Закону України "Про прокуратуру" голова Пустомитівської районної державної адміністрації задовольнив вимоги прокурора та 16.03.2010 року своїм розпорядженням № 172 скасував розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 124 від 02.03.2010 року.

Розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 172 від 16.03.2010 року було оскаржено до суду. За результатами розгляду справи у апеляційній інстанції рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.05.2010 року, яким визнано недійсним розпорядження голови Пустомитиівської районної державної адміністрації № 172 від 16.03.2010 року, скасовано та провадження у справі закрито.

Таким чином судова колегія вважає, що при розгляді спору окружний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і норми закону, які їх регулюють.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірність своїх дій.

Слід зазначити, що звернення особи за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто в захисті права, що порушується. Суд, встановивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (ст.ст.7,8,11, ч.4 ст.112, ст.162 КАС України).

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

З огляду на наведене висновки суду першої інстанції не викликають сумнівів щодо їх правильності, судове рішення прийнято відповідно до норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року у справі № 813/1837/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : В.П. Сапіга

Судді: Н.Г. Левицька

Р.Б. Хобор

Повний текст виготовлено 28.04.2015р.