Справа № 804/6156/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2015 рокусправа № 804/6156/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

за участю:

представника відповідача: Задорожної А.Ю..

представника позивача: Башкєєвої А.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕССЕРВІС»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року у справі №804/6156/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕССЕРВІС» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

30 квітня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕССЕРВІС» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2014/200026/1 від 26.03.2014 року, картку відмови в митному оформленні №110100000/2014/00077 від 26.03.2014 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що при митному оформленні товарів, які ввозились на територію України, товариство задекларувало їх митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту), додавши до декларації документи, що підтверджують їх вартість згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору (контракту) та прийняв протиправне рішення про коригування митної вартості.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕССЕРВІС» залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕССЕРВІС» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких Дніпропетровська митниця зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, просить оскаржувану постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 травня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕССЕРВІС» та Компанією «EM TRADING H.K. LIMITED» (Гонконг, Китай) було укладено зовнішньоекономічний контракт №24005НК/13 відповідно до якого продавець зобов'язаний поставити товар, а покупець зобов'язаний прийняти та сплатити товар (продукція з нержавіючої сталі) з гідно умов даного контракту. Ціна товару визначається у доларах США, та складається на умовах поставки CIF Одеса.

На виконання умов контракту, Компанією «EM TRADING H.K. LIMITED» (Гонконг, Китай) було надіслано металопрокат, вказаний у специфікації до контракту №3 від 15 січня 2014 року.

20 березня 2014 року позивач звернувся до митного органу та заявив до митного оформлення товар , отриманий за контрактом №24005НК/13, подавши електронну митну декларацію, якій присвоєно номер №110100000/2014/206684 та декларацію митної вартості товару за формою ДМВ-1 від 20.03.2014 року. На підтвердження митної вартості товару позивач надав митному органу пакет документів, визначений ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: зовнішньоекономічний контракт від 24.05.2013 р. №240НК/13, вантажно - митну накладну (CMR) №10027 від 18.03.2014 року, коносамент №951340258 від 10.02.2014 року, страховий поліс на перевезення вантажу №АTAY06424214Q000241К від 04.02.2014 року, специфікацію №3 від 15 січня 2014 року, сертифікат про проходження товару №14014С1401А0208/00278 від 31.01.2014 року, екологічну декларацію №18811 від 17.03.2014 року, сертифікат якості GLH131044A від 31.12.2013 року, інвойс від 31.01.2014 року №20140131, пакувальний лист до комерційного рахунку №20140131 від 21.01.2014 року, акти про зважування у порту №WJT045895 від 14.03.2014 року, платіжне доручення №59 від 28.01.2014 року тощо.

Однак, Дніпропетровська митниця виказала сумніви щодо заявленої митної вартості товару та на підставі ч.5 ст.54 Митного кодексу України, витребувала додаткові документи для визначення митної вартості, які позивачем надано не було.

В подальшому, Дніпропетровською митницею було прийнято картку відмови в митному оформленні №110100000/2014/00077 від 26.03.2014 року та рішення про коригування митної вартості товару №110100000/2014/200026/1 від 26.03.2014 року, яким скориговано митну вартість товару за шостим резервним методом визначення митної вартості.

Правомірність та обґрунтованість рішення митного органу про коригування митної вартості товару №110100000/2014/200026/1 від 26.03.2014 року, а також картки відмови в митному оформленні №110100000/2014/00077 від 26.03.2014 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що документи подані декларантом до митного оформлення містять суперечності, а ненадання додаткових документів унеможливило підтвердження правомірності визначення митної вартості за ціною товару. В то й же час, відповідачем доведено у судовому порядку правомірність прийнятого ним рішення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

З матеріалів справи вбачається проведення митницею необхідних консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. Ненадання декларантом витребуваних митницею документів унеможливило застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Встановлені обставини справи свідчать, що митну вартість за методом №6 митним органом було визначено із використанням інформації стосовно митної вартості аналогічних товарів, раніше ввезених на територію України.

Так, за результатами контролю співставлення відповідно до ст. 337 МК України встановлено, що рівень заявленої декларантом митної вартості товару становить 2,7411 дол. США за кг., а рівень митної вартості подібних товарів (прокат плоский з корозійностійкої (нержавіючої) сталі з тієї ж країни походження (Китай) та від того самого виробника (SHANXI TAIGANG STAINLESS STEEL СО) становить за вже оформленими митними деклараціями, що визнані митними органами 3,00 дол. США за кг (МД від 30.01.2014 №112050000/4/1544).

Податковим органом під час перевірки поданих до митного оформлення документів встановлено, що вказані документи містять суттєві розбіжності щодо ціни контракту, а саме: у митній декларації країни відправлення зазначена сума транспортних витрат складає 4 040 дол. США (4040/40.205тон = 100.48 дол. США за тону), страхових витрат - 43.26 дол. США (43.26/40.205 тон = 1.075 дол. США за тону).

Тобто, загальні витрати, пов'язані з доставкою вантажу до кордону України складають 4 083,26 дол. США (101.56 дол. США за тону).

Вартість товарів за експортною митною декларацією складає 101 928,4 дол. США. шляхом додання вартості транспортування та страхування отримаємо: 101928,4 + 4 040 + 43,26 = 106 011,66 дол. США.

Вищевказана сума не відповідає вартості товарів, зазначених в інвойсі від 31.01.2014 № 20140131 (а саме: 105 403,32 дол. США).

Такі розбіжності є неприпустимими з огляду на те, що поставка в даному випадку здійснюється на умовах CIF, відповідно до яких на продавця покладається обов'язок забезпечення транспортування та морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Крім того, у страховому полісі від 05.02.2014 року №ATAY06424214Q000241K зазначено інвойс №HGLH131044A, згідно якого здійснюється страхування товару на суму 113829.00 дол. США, проте до митного оформлення надано інший інвойс від 31.01.2014 року №20140131.

З огляду на викладене, митний орган дійшов висновку про необхідність винесення рішення митного органу про коригування митної вартості товару №110100000/2014/200026/1 від 26.03.2014 року, а також картки відмови в митному оформленні №110100000/2014/00077 від 26.03.2014 року із яким не погоджується позивач.

При цьому, у відповідності до частини 7 статті 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Таким чином, Митним кодексом України надано декларанту право надати протягом 80 днів з дня випуску товарів додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Як встановлено судом першої інстанції декларантом не було використано свого права у відповідності до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, та не було надано документів у встановлений законом термін для спростування рішення про коригування митної вартості товарів.

Більш того, в своєму листі від 26.03.2014 року №26/03 декларантом було зазначено про відсутність будь - яких інших додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість.

Зазначене, в сукупністю з обставинами дослідженими в судовому засіданні, свідчать на користь відсутності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ІНТЕРБІЗНЕССЕРВІС». Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення митного органу про коригування митної вартості товару №110100000/2014/200026/1 від 26.03.2014 року, а також картки відмови в митному оформленні №110100000/2014/00077 від 26.03.2014 року є законними та обґрунтованим та підстави для їх скасування - відсутні.

Стосовно вимог позивача про повернення надміру сплачених грошових коштів з податку на додану вартість у розмірі 21 256.01 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вирішення судом питання щодо стягнення з державного бюджету коштів, отриманих Дніпропетровською митницею, у якості фінансової гарантії за випуск товару у вільний обіг не може бути вирішено в судовому порядку під час розгляду даної справи по суті. Чинним законодавством передбачено порядок стягнення таких коштів Декларантом з Державного бюджету через орган, що здійснює казначейське обслуговування, шляхом звернення до митного органу із вимогою про надання висновку про можливість здійснення повернення коштів.

Оскілки матеріали справи не містять доказів звернення позивача до митного органу з зазначеною заявою на виконання вимог Закону, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення надмірно сплаченого митного збору, заявленої позивачем.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів, у разі визнання протиправними та скасування рішень митного органу про визначення митної вартості товару, зазначає, що суд не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачені платежі з такої вартості, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості, в даному випадку визначаючи ще й інший код класифікації товару.(Зазначена позиція висвітлена у рішенні Верховного суду України від 17.12.2013 у справі №21-439а13.)

Щодо вимог позивача про відшкодування завданих збитків у зв'язку з затриманням митного оформлення, а саме: суми простою вантажівки на зоні митного контролю у розмірі 12 684 грн., суми штрафних санкцій за понаднормове використання контейнерного обладнання в розмірі 1 635 грн., суми послуг диспетчеризації а/м на митному терміналі у розмірі 5760 грн., суд зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у ст. 1166 цього ж Кодексу, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особі відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зобов'язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди - в позадоговірні зобов'язання, оскільки їх суб'єкти - кредитор (потерпілий! і боржник (заподіювач шкоди) не перебувають у договірних відносинах, зобов'язання відшкодувати шкоду не пов'язане з невиконанням або неналежним виконанням договірних відносин. Позадоговірні відносин виникають з неправомірного завдання шкоди (делікту).

Деліктне зобов'язання - це зобов'язання, в якому особа, що протиправно і винно заподіяла шкоду особистості громадянина або його майну чи майну організації, зобов'язана її відшкодувати, а потерпілий має право на відшкодування заподіяної шкоди. Деліктне зобов'язання - це різновид цивільно-правових зобов'язань, і тому йому властиві ті самі структурні особливості, що характеризують кожне зобов'язання.

Для настання деліктної відповідальності необхідною умовою наявність складу правопорушення, яке передбачено ст.1166 ЦК України, саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду.

Підставами для виникнення деліктного зобов'язання можуть бути як загальні умови позадоговірної відповідальності, так і спеціальні умови, додатково встановлені законом.

ТОВ «ІЕТЕРБІЗНЕССЕРВІС» не довело факт заподіяння митницею шкоди позивачу в частині сплати демеріджу.

Демередж (demurrage) - це грошове відшкодування, що сплачується контейнеровласнику вантажовласником за використання контейнера після закінчення нормативного (безкоштовного) часу, передбаченого у договорі морського перевезення (коносаменті) або в інших угодах, для здійснення митного оформлення й організації вивозу контейнеру з порту, а також (якщо умовами лінії не передбачений детеншн) для доставки вантажу на склад одержувача і повернення порожнього контейнера на термінал. Демередж обчислюється з дати приходу судна в порт і по дату відвантаження контейнера з пору, або по дату повернення порожнього контейнера на термінал, зазначений власником контейнера.

Розмір демереджу визначається угодою, однак суду зазначених угод надано не було. Не надано також жодного документу з інформацією про нормативний час використання контейнеру та розрахунок демереджу.

Крім того, позивачем надано до суду договір на транспортно- експедиторське обслуговування від 17.01.2012 № 180112/1 в розділі 11 «Строк договору» якого зазначено, що він вступає в силу з 01.07.2011 і повністю діє до 31.12.2011.

Таким чином, ані вищевказаний договір (строк дії якого закінчився), ані акт наданих послуг, виданий на його підставі, не можна вважати належним обґрунтуванням завданої шкоди позивачу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ІНТЕРБІЗНЕССЕРВІС» в цій частині - відсутні.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заявник апеляційної скарги обґрунтовуючи свої вимоги про скасування рішення та картки відмови митного органу посилався на факт проведення службового розслідування у відношенні посадової особи митного органу, що здійснювала митні процедури стосовно товару ТОВ «ІНТЕРБІЗНЕССЕРВІС».

В ході судового розгляд судом було витребувано з митного органу наказ про призначення службового розслідування, акт службового розслідування та пояснення митного органу щодо нього.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, фактично, перевіряючими встановлено недотримання посадовою особою відповідача строків по направленню вимоги щодо надання додаткових документів та часових нормативів оформлення товарів.

Вказані порушення, на думку суду, свідчать про порушення посадовою особи дисципліни проведення митних процедур виключно в частині дотримання строків, відведених на провадження визначених Законом дій. Вказане може слугувати підставою для застосування відповідних дисциплінарних стягнень до працівника, проте не може бути підставою для визнання незаконним рішення про коригування митної вартості товару, за умови наявності обґрунтованих недоліків в поданих до митного оформлення документів та неможливості підтвердження ними митної вартості визначеної декларантом за ціною контракту.

Таким чином, матеріали службового розслідування не спростовують висновків суду першої інстанції, та фактично, не відносяться до предмету оскарження в даній справі.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕССЕРВІС» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року у справі №804/6156/14- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко