Справа № 808/6108/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року о/об 14 год. 24 хв.Справа № 808/6108/14

ДО/808/118/14

м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Горобцової Я.В., суддів Бойченко Ю.П., Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача-1 ОСОБА_2,

представника відповідача-2 не прибув,

представника відповідача-3 ОСОБА_3

розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС України в Донецькій області, ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25 вересня 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1Ю.) до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач-1 або МВС України), Головного управління МВС України в Донецькій області (далі відповідач-2 або ГУ МВС України в Донецькій області), ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області (далі відповідач-3), в якому позивач, з наступними уточненнями, просить суд: скасувати Наказ МВС України від 29.07.2014 №805 в частині звільнення ОСОБА_1; скасувати Наказ МВС України від 29.07.2014 №1436 в частині звільнення з органів внутрішній справ заступника начальника ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з 29.07.2014; стягнути з МВС України середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 25 225,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 10.08.2010 позивач був прийнятий (поновлений на службі у МВС України) на посаду заступника начальника відділу карного розшуку ОСОБА_4 ГУМВС України у Донецькій області, після чого працював на різних посадах. Наказом від 24.06.2014 №1274 на позивача покладено тимчасове виконання обовязку за вакантною посадою заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу виконуючого обовязки начальника Куйбишевського районного відділу Донецького міського управління, з 25 червня 2014 року строком до 2-х місяців. Після цього позивач прибув до м. Краматорськ для виконання службових обовязків. У період з 27.06.2014 по 29.07.2014 він сумлінно виконував свої обовязки. 30.07.2014 позивач був ознайомлений з витягом з Наказу №1436 о/с від 29.07.2014 та з витягом з Наказу МВС України від 29.07.2014 №805, згідно яких відповідно до Положення про проходження рядовим і начальницький складом органів внутрішніх справ його звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) підполковника міліції ОСОБА_1 (С-462583) заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області. Оскаржувані накази в частині, яка стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, на думку позивача, є безпідставними та протиправними. За період з 10.08.2010 до моменту звільнення жодних вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ позивачем не скоєно. Про проведення службового розслідування можливих таких дій зі сторони позивача йому не відомо.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях, відповідач-1 зазначив, що оскаржувані накази видані з дотриманням вимог чинного законодавства України та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Звільнення особи рядового і начальницького складу за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу є окремою підставою для звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Відтак, статті 12-18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, які регулюють порядок накладення та виконання дисциплінарних стягнень, при звільненні особи за п.66 (дискредитацією) Положення не застосовуються. Крім того, зазначив, що зі змісту Наказу МВС України від 29.07.2014 №805 встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області (в тому числі і позивача) до виконання службових обовязків, свідомої зради інтересам служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території України. Так, відповідач зазначає, що висновком службового розслідування встановлено, що 12.04.2014 озброєними представниками так званої «Донецької народної Республіки» (далі ДНР) було захоплено адміністративне приміщення ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області. З вказаного періоду і до часу звільнення окремі службові особи вказаного міськвідділу міліції підтримували стосунки із сепаратистами та відсторонились від виконання покладених на них функціональних обовязків. 29.04.2014 до ОСОБА_4 вдерлись невідомі та оголосили про призначення нового так званого «народного» начальника ОСОБА_4 ОСОБА_5 01.05.2014 всіх керівників підрозділів ОСОБА_4 зібрав у кабінеті начальник міського відділу оперуповноважений ВКР ОСОБА_4 лейтенант міліції ОСОБА_6 разом із оперуповноваженим ВКР ОСОБА_4 старшим лейтенантом міліції ОСОБА_7 та старшим слідчим СВ ОСОБА_4 лейтенантом міліції ОСОБА_8 Присутні із ними озброєні люди представили як «нового» керівника МВ ОСОБА_6 У подальшому вищевказані службові особи віддавали незаконні накази, розпорядження та вказівки особовому складу ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області, в тому числі і позивачу. Заступник начальника ОСОБА_4 ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся від проходження поліграфу, при незаконному керівництві ОСОБА_6, підписував усі документи та здійснював загальне керівництво міськвідділом. Під час тестової бесіди позивач повідомив, що його було призначено т. в. о. заступника начальника підрозділу з 25.06.2014 Наказом ГУМВС України в Донецькій області. Своє переведення до м. Краматорська він пояснив тим, що робота в ОВС м. Донецьк, де він працював начальником Куйбишевського райвідділу на той час була фактично заблокована прихильниками ДНР, які створювали свої незаконні органи влади і ультимативно вимагали присягнути їм. ОСОБА_1 не надав будь-якої чіткої, обєктивної інформації стосовно злочинної діяльності ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 Навпаки, намагався надати недостовірні дані та заплутати розслідування щодо незаконного зберігання ОСОБА_9 табельної зброї (пістолета та автомата). ОСОБА_1 також повідомив, що після призначення т.в.о. заступника начальника ОСОБА_4 відразу ж розпорядився звільнити усіх осіб, які утримувалися у кімнаті затриманих. ОСОБА_11, на запитання, чи відомі йому кількість і персональний склад осіб, які утримувалися в ІТТ ОСОБА_4, ОСОБА_1 відповів негативно, вказавши, що роботою цієї спец установи за своїми функціональними обовязками загалом не цікавився, і пояснив, що раніше до ідеї перетворення Донбасу на автономну республіку ставився прихильно, проте на даний час її не підтримує. Під час проведення тестування на поліграфі у позивача відмічалися стійкі психофізіологічні реакції в організмі, які можуть свідчити про те, що він надав неповну або неправдиву інформацію щодо співпраці з сепаратистами, і подій, які трапилися у Краматорську в період з 12.04.2014 по 05.07.2014. Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про міліцію», службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обовязки, несе відповідальність у встановленому порядку. З урахуванням допущених позивачем порушень вимог Закону України «Про міліцію», Присяги співробітника органів внутрішніх справи України і було прийнято рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ. Враховуючи викладене вище, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях, відповідач-3 зазначив, що позивач дійсно проходив службу у ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області на посаді начальника ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області. 27.07.2014 позивач звільнений з ОВС Наказом МВС України від 29.07.2014 №1436 о/с за п. 66 Положення про проходження рядовим і начальницький складом органів внутрішніх справ (скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу) у запас, з врахуванням вислуги років: у календарному обчисленні 22 роки 09 місяців 24 дні, у пільговому обчисленні 29 років 05 місяців 03 дні. Підставою для звільнення позивача стало службове розслідування, що проводилось МВС України в Донецькій області, з приводу вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ України, за підсумками проведення якого МВС України було прийнято рішення щодо звільнення позивача. Однак, самого Наказу МВС України від 29.07.2014 №1436 о/с про звільнення позивача, як і копії матеріалів службового розслідування, що провадилось і відношенні ОСОБА_1 МВС України, до ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області так і не надходило. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача-1 проти позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником відповідача-2 через службу діловодству суду 17 лютого 2015 року подано письмові пояснення, в який останній зазначив, що особи рядового і начальницького складу отримують не заробітну плату, а грошове забезпечення. Крім того, відповідно до п. 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, підтвердженої вищевказаним наказом МВС України №499-2007р., грошове забезпечення виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, підтверджених кошторисом доходів і видатки органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення. Позивач до звільнення з ОВС проходив службу в ОСОБА_4, який є юридичною особою і самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, МВС України позивачеві грошове забезпечення не нараховувало.

Представник відповідача-3 проти позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 160 КАС України в судовому засіданні 25 березня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши думку позивача, представника відповідача-1 та представника відповідача-3, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 24.06.2014 №1274 «Про покладення тимчасового виконання обовязків» покладено тимчасове виконання обовязків за вакантною посадою заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу на підполковника міліції ОСОБА_1 (С-462583) виконуючого обовязки начальника Куйбишевського районного відділу Донецького міського управління, з 25 червня 2014 року строком до 2-х місяців (а.с. 7).

Наказом МВС України від 29.07.2014 №745 за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 29.07.2014 МВС України складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області (а.с.110-125).

Під час проведення службового розслідування, виявлено, зокрема, що «заступник начальника ОСОБА_4 УМВС України в Донецькій області підполковник міліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в ОВС з 23.11.1989 по 04.11.2005, та з 10.08.2010, в посаді 28.06.2014, неодноразово відмовлявся від проходження поліграфу, при незаконному керівництві ОСОБА_6, підписував усі документи та здійснював загальне керівництво міськвідділом.

Під час передтестової бесіди ОСОБА_1 повідомив, що його було призначено т. в. о. заступника начальника підрозділу з 25.06.2014 Наказом ГУМВС України в Донецькій області. Своє переведення до м. Краматорськ він пояснив тим, що робота в ОВС м. Донецьк, де він працював начальником Куйбишевського райвідділу на той час була фактично заблокована прихильниками ДНР, які створювали свої незаконні органи влади і ультимативно вимагали присягнути їм. Зважаючи на викладене, багато керівників і працівників ОВС залишили м. Донецьк.

Серед своїх контактів з представниками ДНР ОСОБА_1 назвав наступних осіб:

- ОСОБА_12 (колишній оперативний працівник підрозділу БНОН ОСОБА_4, звільнений у судовому порядку за вчинення посадового злочину), який був безпосередньо повязаний з керівниками ополченців, які на той час перебували у ОСОБА_4 виконкомі, контактував з діючими працівниками ОВС;

- ОСОБА_13 (колишній працівник ОСОБА_4 і викладач ДЮІ) на прізвисько «Стрєлок» - добре стріляв, був снайпером у збройному формуванні, що базувалося у міськвиконкомі, тренував ополченців, регулярно бував в АР Крим. У той же час його син - ОСОБА_8 очолював слідчий відділ ОСОБА_4;

- ОСОБА_14 (колишній працівник підрозділу БНОН ОСОБА_4) - очолював Антикорупціонний комітет ДНР у м. Краматорську, впливав на призначення працівників до правоохоронних структур, контролював їх діяльність;

- Зайця (колишній працівник ОСОБА_4) - співробітник Антикорупціонного комітету ДНР у м. Краматорськ;

- ОСОБА_15, який був заступником начальника Донецького міського управління ГУМВС в Донецькій області, на даний час - заступник міністра внутрішніх справ самопрголошеної ДНР.

Серед своїх звязків з числа чільних посадовців минулої влади ОСОБА_1 назвав:

- ОСОБА_16 - колишнього прокурора Донеччини та Генерального прокурора України. Зі слів ОСОБА_1, він раніше був добре знайомий з Генпрокурором, однак потрапити до нього було не так просто. Для цього доводилося використовувати дружні стосунки з його сином - ОСОБА_17, з яким ОСОБА_1 вільно і часто спілкувався, у тому числі - у київському офісі ОСОБА_17 по вул. О. Гончара.

- ОСОБА_18 - колишнього Міністра внутрішніх справ України.

Позивач вказав працівників ОСОБА_4, які, за його даними, перейшли на бік ополчення, або іншим чином допомагали сепаратистам: ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_11, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_10, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31.

Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що давно знайомий з оперуповноваженим ВКР ОСОБА_9 і співробітниками карного розшуку ГУМВС у Донецькій області братами ОСОБА_32, охарактеризував їх позитивно. Фактично увесь період перебування ОСОБА_9 на посаді «народного» начальника розшуку ОСОБА_4, ОСОБА_1 підтримував з ним звязок.

ОСОБА_1 не надав будь-якої чіткої, обєктивної інформації стосовно злочинної діяльності ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 Навпаки, намагався надати недостовірні дані та заплутати розслідування щодо незаконного зберігання ОСОБА_9 табельної зброї (пістолета та автомата).

Так, за версією ОСОБА_1, напередодні проведення тестування на поліграфі ОСОБА_9 зайшов до нього і запитав, що робити з автоматом Калашникова та пістолетом Макарова, які були вивезені з міськвідділу і сховані у нього на дачі (точні координати дачі повідомити не зміг). На цій дачі певний період часу, нібито, проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_10, які там залишили зброю, а ОСОБА_9 виявивши це, боявся привезти її до міськвідділу. На прохання описати дачу та надати точну її адресу ОСОБА_1 повідомив, що був там лише один раз ще у 2011 році під час якогось свята. При цьому у сам будинок не заходив а був лише в сауні. Раніше сам ОСОБА_9 пояснював цю ситуацію по-іншому. Зокрема, він заявив, що, дану зброю він потай викрав з службового кабінету ОСОБА_10 і в подальшому сховав її від ополченців за містом за допомогою ОСОБА_32.

ОСОБА_1 також розповів, що при спілкуванні з представником ДНР ОСОБА_14 дізнався, що ОСОБА_10 і ОСОБА_33 («Грека») підозрюють у порушеннях статутів ополчення (ймовірно, це було пов'язано з їх протиправною діяльністю). За якісь «грішки» їх, начебто, мали змістити або навіть розстріляти, через що мала звільнитися посада начальника ОСОБА_4 Зі слів ОСОБА_1, це місце ОСОБА_14 запропонував зайняти йому, однак він відмовився через власні переконання.

Позивач також повідомив, що після призначення т.в.о. заступника начальника ОСОБА_4 відразу ж розпорядився звільнити усіх осіб, які утримувалися у кімнаті затриманих, проте, на запитання, чи відомі йому кількість і персональний склад осіб, які утримувалися в ІТТ ОСОБА_4, ОСОБА_1 відповів негативно, вказавши, що роботою цієї спец установи за своїми функціональними обовязками загалом не цікавився, і пояснив, що раніше до ідеї перетворення Донбасу на автономну республіку ставився прихильно, проте на даний час її не підтримує. Під час проведення тестування на поліграфі у позивача відмічалися стійкі психофізіологічні реакції в організмі, які можуть свідчити про те, що він надав неповну або неправдиву інформацію щодо співпраці з сепаратистами, і подій, які трапилися у Краматорську в період з 12.04.2014 по 05.07.2014.»

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, ОСОБА_1, заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, необхідно звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (пункт 7 Висновку, а.с.118).

29.07.2014 Наказом МВС України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» №805 за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, ОСОБА_1, заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (пункт 6 Наказу, а.с.108).

Наказом МВС України від 29.07.2014 №1436 о/с «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) підполковника міліції ОСОБА_1 (С-462583) заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області (а.с.6).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, їх права, обов'язки та відповідальність, у томі числі порядок звільнення зі служби, врегульовані Положенням про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення).

Відповідно до п.66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Як зазначено в наказі від 29.07.2014 №805, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ здійснено на підставі ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту, за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Стаття 65 Конституції України визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію» у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 ст. 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту Присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України клянеться завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягає з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ; мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Відповідно до положень ст.1 Дисциплінарного статуту поняттям службова дисципліна охоплюється дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі ст.2 Дисциплінарного статуту невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни визнається дисциплінарним проступком.

Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка порушила службову дисципліну та скоїла дисциплінарний проступок.

Разом з тим, наявність такого проступку повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обовязок доведення факту скоєння дисциплінарного проступку покладається на орган, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача послався на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 29.07.2014, затверджений Міністром внутрішніх справ України (далі Висновок службового розслідування). Зміст Висновку службового розслідування в частині, що стосується позивача, викладений раніше.

Суд зазначає, що комісію з проведення службового розслідування було створено відповідачем 1 згідно з наказом від 29.07.2014 №745. Цим же числом був складений Висновок службового розслідування та видані оскаржувані накази відповідача 1 №1436 о/с та №805.

Суд критично оцінює можливість призначення, проведення службового розслідування, складання Висновку службового розслідування та вирішення питання про звільнення особи за один день. Разом з тим, за відсутності інших доказів в обґрунтування обставин, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, судом досліджено Висновок службового розслідування.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження фактів, викладених у Висновку службового розслідування стосовно скоєння позивачем вчинків, які дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ.

Відтак, на підставі ч. 6 ст. 71 КАС України справа вирішена на основі наявних у ній доказів.

При цьому, ухвалою про відкриття провадження у цій справі від 30.10.2014 суд витребував у відповідача такі докази, зокрема, особову справу ОСОБА_1 (С-462583); результати службового розслідування щодо ОСОБА_1 та докази ознайомлення позивача з результатами службового розслідування, якщо таке проводилося, проте, суду ці докази відповідачем -1 не надані.

Крім того, ухвалами суду від 13.11.2014, від 15.01.2015 з метою обєктивного розгляду справи витребувано: у Прокуратури Донецької області висновок службової перевірки та матеріали службової перевірки, проведеної за фактами неправомірних дій окремих працівників ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області; в ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області особову справу ОСОБА_1, матеріали службової перевірки щодо неправомірних дій ОСОБА_1, наказ на проведення службової перевірки, висновок службової перевірки, відомості щодо ознайомлення позивача з проведенням службової перевірки; повторно витребувано в Міністерства внутрішніх справ України особову справу ОСОБА_1 (С-462583), результати службового розслідування щодо ОСОБА_1 та докази ознайомлення позивача з результатами службового розслідування, якщо таке проводилося.

17.02.2015 від представника відповідача-2 через службу діловодства суду подано довідку, в якій зазначено, що особова справа колишнього працівника ОСОБА_4 міського відділу ГУМВС в області ОСОБА_1 направлена на зберігання до МВС України (а.с.76). Разом з тим, особову справи або належним чином засвідчену копію особової справи позивача МВС України до матеріалів справи не надано.

Прокуратурою Донецької області на адресу суду разом з листом-відповіддю від 15.12.2014 №[05]17/1/3-1003вих-14 направлено копію висновку службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області. Також зазначено, що оригінал зазначеного висновку до слідчого управління прокуратури Донецької області не надходив (а.с.82).

Крім того, на адресу суду від Прокуратури Донецької області 10.03.2015 надійшли матеріали службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області в яких, зокрема, містяться пояснення позивача. За змістом вказаних пояснень вбачається, що на ОСОБА_1 наказом ГУ МВС України в Донецькій області №1274 від 24.06.2014 «Про покладання тимчасового виконання обовязків» покладено тимчасове виконання обовязків заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу. 25.06.2014 позивач прибув до ОСОБА_4 про що повідомив ОСОБА_34 тимчасово виконуючого обовязки начальника ОСОБА_4 В період з 25.07.2014 по 06.07.2014 позивач прибував до ОСОБА_4, однак виконати функціональні обовязки у повному обсязі не зміг у звязку із систематичними артилерійськими обстрілами території міста. Згідно пояснень позивача наказом №251 від 07.07.2014 останній призначений на посаду заступника начальника ОСОБА_4 ГУ МВС України в Донецькій області.

Разом з тим, інших доказів або документів, які б свідчили про вчинення позивачем дій, які зазначені у Висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 29.07.2014, матеріали справи не містять.

Суд критично оцінює висновок службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області, виявленими у ході відпрацювання зазначеного підрозділу від 09.09.2014, оскільки вказаний висновок не містить даних щодо вчинення неправомірних дій позивачем. Окрім того, вказаний висновок складений після звільнення позивача, а відтак не може бути покладений в обґрунтування правомірності оскаржуваних позивачем наказів.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у Висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

У звязку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача-1 в частині, яка стосується позивача, та на підставі вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі Порядок).

Так, згідно з вимогами п. 2 даного Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5, 8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

З довідки відповідача-3 від 03.03.2015 №23 встановлено, що середньомісячний розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення становив 11 958,36 грн., в свою чергу розмір середньоденного грошового забезпечення позивача на час звільнення становив 196,04 грн. (а.с.160).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що відповідно до положень п.п. 1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу в ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з відповідача-3.

Пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

- до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

- осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

При цьому суд зазначає, що обовязок видання наказу про поновлення позивача на посаді лежить на особі, яку наділено повноваженням, зокрема, але не виключно Наказом Міністерства внутрішніх справ України №378 від 30.06.2011 «Про затвердження номенклатури посад щодо признаення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ», призначати на таку посаду працівника органів внутрішніх справ.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу та не є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а отже така підстава для звільнення не може бути застосована в порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обовязок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування позивачу витрат понесених ним у звязку з прибуттям до суду у розмірі 1 523,22 грн. суд зазначає, що в матеріалах справи наявні подані позивачем оригінали документів, що підтверджують витрати повязані з прибуттям до суду, а саме: квитанція від 18.02.2015 № на суму 100,00 грн., проїзний документ від 19.02.2015 ЄИ №342439 на суму 113,16 грн., проїзний документ від 19.02.2015 ЛЖ №127366 на суму 275,70 грн., проїзний документ від 17.02.2015 ЛЖ №127364 на суму 44,69 грн., проїзний документ від 17.02.2015 ЛЖ №127365 на суму 134,70 грн., квитанція від 12.11.2014 №165078 на суму 211,02 грн., посадочний документ від 13.11.2014 на суму 114,75 грн., проїзний документ від 13.11.2014 ЗЖ №426090 на суму 88,80 грн., рахунок від 12.11.2014 №318 на загальну суму 444,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 87 КАС України до витрат, повязаних з оглядом справи, належать витрати сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду.

Водночас, згідно ч.1 ст. 91 КАС України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також наймання житла, несуть сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність присудити на користь позивача судові витрати у розмірі 982,82 грн. (113,16 грн. + 275,70 грн. + 44,69 грн. + 134,70 грн. + 211,02 грн. + 114,75 грн. + 88,80 грн. = 982,82 грн.).

Керуючись ст. ст. 69-71, 91, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29.07.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1436 о/с від 29.07.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас (із поставлення на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового начальницького складу підполковника міліції ОСОБА_1 (С-462583) заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області.

Поновити підполковника міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області з 30.07.2014.

Стягнути з ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу за період з 30.07.2014 по 25.03.2015.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення підполковника міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати повязані з прибуттям до суду у розмірі 982,82 грн. (девятсот вісімдесят дві гривні 82 копійки).

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. Горобцова

Судді Ю.П. Бойченко

ОСОБА_35