Справа № 809/332/14
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Справа № 876/4064/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Запотічного І.І., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2014 року в справі №809/332/14 за позовом управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсії,

встановив:

В січні 2014 року позивач - управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсії в розмірі 19 752, 53 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вищевказану постанову суду, як таку, що постановлена без врахування фактичних обставин справи, та винести нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю. Зазначає, зокрема, про те, що відповідач отримав пенсію в розмірі, що не відповідає фактичним обставинам пенсійної справи, внаслідок помилково визначеного розміру офіційно встановленого курсу російського рубля, тому стягнення надміру виплаченої пенсії підлягає з відповідача по справі, оскільки така пенсія отримана ним у завищеному розмірі.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 23.08.2008 року управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі призначено пенсію за віком по списку №2 ОСОБА_1. При зверненні за призначенням пенсії відповідач подав довідки про заробітну плату в російських рублях, які переведені в гривні по офіційно встановленому курсу на дату звернення за призначенням пенсії відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.08.2008 року вих. №4002/03. 12.03.2009 року управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі повторно направлено запит за вих. № 2930/03 в Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про надання інформації щодо офіційного курсу російського рубля до української гривні станом на 23.08.2008 року, тобто на момент призначення пенсії. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області направлено лист від 18.03.2009 року № 1451/03, в якому зазначено інший офіційний курс гривні, ніж в попередньому. Внаслідок розбіжностей при застосуванні курсу російського рубля і виникла переплата пенсії за період з 23.08.2008 року по 31.12.2013 року в розмірі 19 752,53 гривень. Відповідач добровільно не повернув надміру виплачені суми пенсії.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідно до вимог пенсійного законодавства України підставою для звернення до суду з позовом про стягнення сум надміру виплачених пенсій з пенсіонера є встановлений факт зловживання з боку цього пенсіонера, а не встановлення певних даних, які, на думку пенсійного органу, не відповідають дійсності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В свою чергу, під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема, на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження у рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частина 1 та 2 статті 17 КАС України визначають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму; на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

При визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач; суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Приписами ч.ч. 1, 4 ст. 103 зазначеного Закону встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Разом з тим, згідно з ч. 4 статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень, а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Зазначене кореспондується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 18.06.2013 року по справі № 21-204а13.

Частиною 2 ст. 161 КАС України встановлено, що при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В свою чергу, у справах за позовом УПФУ до фізичної особи (пенсіонера) про стягнення шкоди, заподіяної державі з вини пенсіонера, відповідач не є суб'єктом владних повноважень і такі позовні вимоги не поєднані із вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, в даному випадку фактично має місце цивільно-правовий спір про відшкодування шкоди, заподіяної з вини пенсіонера державі в особі Пенсійного фонду України, який підлягає розгляду за правилами цивільного процесуального законодавства.

Зазначене є підставою для скасування постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2014 року та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 197, 202, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2014 року в справі №809/332/14 та закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Запотічний І.І.

Кузьмич С.М.