Справа № 804/4367/15
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 р. Справа № 804/4367/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Орфей-Інвест» про накладення арешту на кошти та інші цінності, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ТОВ «Орфей-Інвест» (далі відповідач) в якому просить суд:

- накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться в установах банків: АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК» (МФО 320984) ТОВ «Орфей-Інвест» з метою погашення податкової заборгованості у сумі 9 144,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач має податковий борг по пені за порушення розрахунків в сфері ЗЕД в сумі 9 144,00 грн. На виконання ст.59 Податкового кодексу України сформовано податкову вимогу №606-11 від 13.09.20143 року, яка направлена відповідачу. Проте сума боргу залишається не погашеною, майно не виділено. З метою виявлення активів ТОВ «Орфей-Інвест» ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області направлені запити до органів реєстрації прав. Згідно з отриманих відповідей рухоме та нерухоме майно за платником податків не зареєстровано. Накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться у банках, є передбаченим Податковим кодексом України заходом, спрямованим на стягнення податкового боргу, який в даному випадку є доцільним в зв'язку з відсутністю у відповідача іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне у задоволенні адміністративного позову відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Орфей-Інвест» зареєстроване 29.07.2008 року за адресою: 49000, АДРЕСА_1 та перебуває на обліку у ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 23.12.2014 року.

Згідно довідки позивача та облікової картки платника податків відповідач має податковий борг у загальній сумі 9 144,00 грн.

Податковий борг у підприємства виник на підставі податкових повідомлень-рішень:

- № від 21.01.2013 року на суму 8 974,00 грн.;

- № НОМЕР_1 від 21.01.2013 року на суму 170,00 грн.

13.09.2013 року податковою інспекцією сформована податкова вимога за № 606-11 на суму 9 144,00 грн. та направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте конверт повернувся на адресу податкового органу.

Зазначена податкова вимога залишилася не сплаченою у встановлені строки, визначені п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалівсправи, позивачем вживалися заходи щодо розшуку майна, яке належить відповідачу, для погашення податкової заборгованості, але було встановлено, що будь-якого рухомого або нерухомого майна за відповідачем не зареєстровано.

На підтвердження відсутності у відповідача майна, на яке може бути звернено стягнення, позивачем надано: інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Держтехнагляду, ВРЕВ.

Проте, доказів вжиття заходів щодо стягнення податкового боргу позивачем у спосіб, визначений Податковим кодексом України та доказів наявності існування обставин, передбачених п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України позивачем суду надано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вживалися заходи щодо розшуку майна, яке належить відповідачу, для погашення податкової заборгованості, але встановлено, що будь-якого рухомого або нерухомого майна за відповідачем не зареєстровано. Наявні лише відкриті на його ім'я розрахункові рахунки у банківських установах, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» завданнями органів державної податкової служби, зокрема, є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Підпунктом 20.1.17 п. 20.1. ст. 20 ПК України визначено, що органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

При цьому, ПК України встановлено особливий порядок накладення адміністративного арешту на кошти на рахунки платника податків.

Так, згідно із п. 94.4. ст. 94 ПК України арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім коштів на рахунку платника податків.

Застосування адміністративного арешту коштів на рахунки платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду (пп. 94.6.2 п.94.6. ст. 94 ПК України).

Відповідно до п. 94.1. ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу). Разом з тим, підстави його застосування, що визначені п. 94.2. ст. 94 ПК України, є загальними як для керівника податкового органу так і для суду.

Так, згідно із п. 94.2. ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби; відсутні свідоцтва про державну реєстрацію суб'єктів господарювання, дозволи (ліцензії) на її здійснення, торгові патенти, сертифікати відповідності реєстраторів розрахункових операцій; відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу, та/або акта опису (виділення) майна для його продажу.

Отже, як вбачається із наведеної норми податкового законодавства, адміністративний арешт застосовується за наявності однієї із наведених обставин.

Проте, судом встановлено, що такі обставини для застосування адміністративного арешту у позивача відсутні. Наявність у відповідача податкового боргу не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунку. Адміністративний арешт не є виключним та єдиним способом погашення податкового боргу. Винятковість адміністративного арешту законодавець чітко пов`язує із обставинами, визначеними п. 94.2. ст. 94 ПК України, що виникли між платником податків та податковим органом.

Суд погоджується з посиланням позивача на те, що за умови відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, встановлена п.п. 20.1.17. п. 20.1. ст. 20 ПК України норма, надає право податковому органу звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків. Проте, суд зауважує, що реалізація цього права можлива лише за умови дотримання підстав, встановлених п. 94.2. ст. 94 ПК України.

Таким чином, суд вважає, що не обмежив право податкового органу на звернення до суду з даним адміністративним позовом на підставі п.п.20.1.17 п.20.1 ПК України, про що свідчить ухвала суду про відкриття провадження у справі від 27.03.2015 року, проте, незважаючи на такі принципи адміністративного процесу, які рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін, диспозитивність та з'ясування всіх обставин у справі, закріплені ст.ст. 10, 11 КАС України, позивачем не було доведено законності та обґрунтованості доводів, викладених в заявленому адміністративному позові, з урахуванням ст. 94 КАС України, що має наслідком відсутність у суду правових підстав для задоволення даного адміністративного позову у спосіб захисту права обраний позивачем.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч.2 ст.71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Будь-яких належних доказів в розумінні ст.70 КАС України вжиття заходів щодо стягнення податкового боргу у спосіб, визначений ПК України позивачем до суду надано не було, як не було надано і доказів наявності існування хоча б однієї з обставин, передбачених п.94.2 ст.94 ПК України.

За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні адміністративного позову ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про накладення арешту на кошти та інші цінності відмовити.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Орфей-Інвест» про накладення арешту на кошти та інші цінності - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

ОСОБА_1