Справа № 2а-731/12/1370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 73609/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Носа С. П.,
суддів Кухтея Р. В., Попка Я. С.;
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2012 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача грошові кошти у сумі 6020,11 грн., як компенсацію за неотримане речове забезпечення.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року позов задоволено частково. Визнано протиправною дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно за період до 11 березня 200 року та після 01 січня 2007 року та невидачі в натурі речового майна за період з 11 березня 2000 року по 01 січня 2007 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період до 11 березня 2000 року та після 01 січня 2007 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 видати в натурі речове майно, яке належало ОСОБА_1 за період з 11 березня 2000 року по 01 січня 2007 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідно до п. 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1444 від 28 жовтня 2004 року, за бажанням позивача він вправі отримати грошову компенсацію взамін належному йому під час військової служби речового майна за цінами на день підписання наказу про його звільнення.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.
Встановлено, що відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 07 червня 2011 року № 277 ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я, 16 серпня 2011 року виключено зі списків особового складу військового комісаріату відповідно до наказу № 67.
Згідно довідки-розрахунку № 7/11 на підставі Наказу ВК БОВРК № 67 від 16 серпня 2011 року на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі майору ОСОБА_1 , заборгованість становить 6020,11 грн.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.
На виконання вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України прийнято:
- постанову від 12 березня 1996 року № 316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ»;
- постанову від 22 липня 1998 року № 1135 «Про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном у мирний час»;
- постанову № 426 від 29 березня 2002 року «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації»;
- постанову № 1444 від 28 жовтня 2004 року «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час».
Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів», який набув чинності 11 березня 2000 року, дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них призупинено.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 3 листопада 2006 року (набрав чинності з 1 січня 2007 року) статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
При цьому положення ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
Відповідно до ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.
Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.
Водночас, Конституційним Судом України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначено: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».
Відповідно до ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України.
Таким чином, виходячи з наведених положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».
Як наслідок, до спірних правовідносин не може бути застосована норма ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою, власне, і передбачено можливість отримання грошової компенсації замість речового майна і продовольчого пайка.
Постанова Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444, якою затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, не поновлює право позивача на отримання грошової компенсації замість неодержаного речового майна, призупинене Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів».
Разом з тим, з січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України», якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі, однак суд апеляційної інстанції зазначає, що згаданим Законом не передбачено можливості отримання грошової компенсації за неотримане речове майно чи продовольче забезпечення.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог не відповідає обставинам справи.
Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ`єктивно і всебічно не з`ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року в справі № 2а-731/12/1370 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення коштів відмовити.
Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

Я. С. Попко