Справа № 803/485/14
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. ЛуцькСправа № 803/485/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сетерус» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання неправомірним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сетерус" (далі - позивач, ТзОВ «Сетерус», товариство) звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, інспекція, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві) про визнання неправомірним податкового повідомлення-рішення від 18 липня 2013 року №1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 21 червня 2013 року по 01 липня 2013 року ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Газ-Інвест» (правонаступником якого є ТзОВ «Сетерус») з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТзОВ «Саноіл Торг» за період діяльності з 01 вересня 2011 року по 31 жовтня 2011 року. За результатами перевірки інспекцією складено акт від 08 липня 2013 року №59/26-55-22-01/37403355, на підставі якого прийняте податкове повідомлення-рішення від 18 липня 2013 року №1, яким донараховано податок на додану вартість у розмірі 709 461,00 грн за основним платежем та 177 365,00 грн за штрафними санкціями. Позивач вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про нікчемність правочинів укладених із ТзОВ «Саноіл Торг» помилковими, оскільки сторони договорe в повному обсязі виконали свої зобов'язання. З наведених підстав просить суд визнати неправомірним податкове повідомлення-рішення від 18 липня 2013 року №1.

В поясненнях від 20 квітня 2015 року представник позивача звертає увагу на постанову Верховного суду України від 31 січня 2011 року в якій зазначено, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, дане рішення узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03). У рішенні 22 січня 2009 року ЄСПЛ зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку ЄСПЛ, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності (т.2 а.с.92-99).

В додаткових письмових поясненнях від 24 квітня 2015 року представник позивача зазначив, що згідно висновків відповідача підприємство завищило податковий кредит з ПДВ за вересень 2011 року на суму 519 250,00 грн, тому на підставі Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Мінфіну від 28 листопад 2012 року №1236 податковий орган повинен був винести податкове повідомлення-рішення про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість. Відповідно, при винесенні рішення форми «Р» інспекція мала б врахувати, що рядок 21.2 декларації з ПДВ за жовтень 2011 року не зменшився на суму 519 250,00 грн (т.3 а.с.42-43).

В судове засідання представник позивача не прибув, однак у клопотанні від 27 квітня 2015 року просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує (т.3 а.с.78).

Представник відповідача в поданому письмовому запереченні від 14 квітня 2014 року пред'явленні позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що - ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було отримано акт, складений ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 22 березня 2013 року №788/22-20/37269136 «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «ИНФИНИТИ» (далі - ТзОВ «ИНФИНИТИ») за період з 21 березня 2011 року по 30 вересня 2012 року», в якому зазначено, що перевіркою встановлено відсутність майна та інших матеріальних ресурсів економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі - продажу, відсутність трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів. Правочини, укладені з контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Крім того, ТзОВ «Пром-Газ-Інвест» проінформовано про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 17 червня 2013 року №781/22-3 та запропоновано надати до перевірки первинні документи щодо реальності здійснення фінансово-господарських операцій при взаємовідносинах з ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» за період з 1 вересня 2011 року по 31 жовтня 2011 року, проте позивачем не надано підтверджуючих документів.

Посилається на правомірність висновків податкового органу, зроблених при проведенні перевірки та вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення сформоване у відповідності до норм діючого законодавства і підстав для визнання його протиправним немає. Просить в задоволенні позову відмовити повністю (т.1 а.с.191-193).

Відповідач, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві, свого представника у судове засідання не направила, заперечень проти позову не подала, однак у клопотанні від 27 квітня 2015 року просить суд розглядати справу за відсутності представника інспекції (т.3 а.с.79).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Окремо суд зазначає, що у відповідності до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 11 частини першої статті 3 цього Кодексу визначено, що розумним є найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Також право на розгляд справи упродовж розумного строку є одним із ключових елементів права на справедливий суд, яке визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

На думку суду, неприбуття представника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві у судове засідання свідчить про ігнорування останнім своїх процесуальних прав та обов'язків. Подальше відкладення розгляду справи призведе до невиправданого зволікання та затягування судового процесу у розумний строк, а тому справу суд вирішив розглядати за відсутності представника інспекції з врахуванням, що наявних письмових матеріалів справи достатньо для її вирішення по суті.

У відповідності до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 21 червня 2013 року по 01 липня 2013 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві (правонаступником якої є ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві) було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Газ-Інвест» (правонаступником якого є ТзОВ «Сетерус») з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТзОВ «Саноіл Торг» за період з 01 вересня 2011 року по 31 жовтня 2011 року, за результатом якої складений акт від 08 липня 2013 року №59/26-55-22-01/37403355 (т.1 а.с.8-18).

Відповідно до висновків акту перевірки, податковим органом встановлено порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит за період з вересня по жовтень 2011 року у розмірі 1 144 312,00 грн (т.1 а.с.18).

Вказані висновки мотивовані тим, що позивачем відображено податковий кредит сформований за рахунок постачальника ТзОВ «Саноіл Торг» у вересні 2011 року на суму 519 250,00 грн та у жовтні 2011 року на суму 625 062,66 грн. На думку контролюючого органу, підприємством не надано підтверджуючих документів щодо реальності здійснення фінансово-господарських операцій при взаємовідносинах з контрагентом (т.1 а.с.12).

Крім того, під час перевірки використані відомості акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 22 березня 2013 року №788/22-20-37269136 «Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТзОВ «Саноіл торг» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТзОВ «Инфинити» за період з 21 березня 2011 року по 30 вересня 2012 року». В цьому акті податковий орган дійшов висновку про фіктивність господарських операцій ТзОВ «Саноіл торг» з огляду на відсутність первинних та бухгалтерських документів, які були викрадені. Також цей висновок ґрунтувався на даних кримінального провадження №0000031 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених частиною третьою статті 212, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України щодо службових осіб Дочірнього підприємства ПАТ «Київхліб» «Булочно-кондитерський комбінат», ТзОВ «Дніпроолія» (т.1 а.с.12-14).

З наведених мотивів та підстав ДПІ у Печерському районі м. Києва зроблений висновок про нереальність господарських операцій проведених між позивачем та ТзОВ «Саноіл Торг» та, як наслідок, про неправомірне формування податкового кредиту в загальному розмірі 1 144 312,00 грн (т.1 а.с.17).

Товариство не погодилося з такими висновками ДПІ у Печерському районі м. Києва та подало заперечення від 18 липня 2013 року №269 на акт перевірки до якого додало первинні документи по господарським операціям з ТзОВ «Саноіл Торг» (т.1 а.с.21-22).

На підставі акту перевірки від 08 липня 2013 року №59/26-55-22-01/37403355 ДПІ у Печерському районі м. Києва було прийняте податкове повідомлення-рішення від 18 липня 2013 року №1, яким донараховано податок на додану вартість у розмірі 709 461,00 грн за основним платежем та 177 365,00 грн за штрафними санкціями (т.1 а.с.7).

За результатом адміністративного оскарження, рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 13 вересня 2013 року №4222/10/26-13-10-04 первинну скаргу підприємства стосовно податкового повідомлення-рішення від 18 липня 2013 року №1 залишено без задоволення (т.1 а.с.27-30).

Крім того, ДПІ у Печерському районі м. Києва на підставі акту перевірки від 08 липня 2013 року №59/26-55-22-01/37403355 було винесено податкове повідомлення-рішення №1 від 18 липня 2013 року щодо зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 144 312,00 грн, яке за результатом адміністративного оскарження скасоване рішенням ГУ Міндоходів у м. Києві від 13 вересня 2013 року №4222/10/26-13-10-04 (т.1 а.с.30).

Надаючи правову оцінку вищенаведеному податковому повідомленню-рішенню, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Пром-газ-інвест" 23 листопада 2010 року зареєстроване як юридична особа Виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області з основним видом діяльності згідно КВЕД-2010 є 46.71 «Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами» (т.1.а.с.19-20).

В подальшому, рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром-Газ-Інвест», яке оформлено протоколом від 30 жовтня 2014 року №30/14 вирішено змінити найменування позивача на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сетерус». Також вирішено змінити адресу місцезнаходження підприємства на: 33027, Рівненська область, м. Рівне, вул. Київська, буд.108А (т.3 а.с.62).

Відповідно до частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

За змістом цієї процесуальної норми слідує, що територіальна підсудність адміністративної справи визначається моментом звернення позивача з адміністративним позовом. Оскільки станом на день звернення до суду (13 березня 2014 року) (т.1 а.с.2) підприємство знаходилося в м. Луцьку, а подальша зміна місцезнаходження не впливає на зміну підсудності адміністративної справи, тому ця справа підсудна Волинському окружному адміністративному суду.

Як слідує з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наразі за ідентифікаційним кодом підприємства 37403355 також значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «Сетерус» (т.2 а.с.59-60).

Матеріалами справи підтверджується, що 28 вересня 2011 року у місті Миколаїв між Товариством з обмеженою відповідальністю «Саноіл Торг» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пром-газ-інвест» (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів №ДП-35 відповідно до якого, продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах викладених в договорі (п.1.1). Кількість, асортимент, якість, його ціна та вартість окремої партії товару визначається сторонами у специфікації, що є невід'ємною частиною договору (п.1.2) (т.2 а.с.100-102).

На виконання умов даного договору, між сторонами були підписані специфікації від 29 вересня 2011 року №№1-28, предметом яких було паливо дизельне (т.2 а.с.103-130).

Факт приймання-передачі дизельного палива підтверджується видатковими накладними від 29 вересня 2011 року №РН-0000547, від 29 вересня 2011 року №РН-0000549, від 29 вересня 2011 року №РН-0000550, від 29 вересня 2011 року №РН-0000551, від 30 вересня 2011 року №РН-0000553, від 30 вересня 2011 року №РН-0000554, від 30 вересня 2011 року №РН-0000555, від 30 вересня 2011 року №РН-0000556, від 30 вересня 2011 року №РН-0000557, від 30 вересня 2011 року №РН-0000558, від 30 вересня 2011 року №РН-0000559, від 30 вересня 2011 року №0000560, від 08 жовтня 2011 року №0000649, від 08 жовтня 2011 року №0000650, від 08 жовтня 2011 року №0000651, від 08 жовтня 2011 року №РН-0000652, від 08 жовтня 2011 року №РН-0000653, від 08 жовтня 2011 року №0000654, від 10 жовтня 2011 року №РН-0000655, від 10 жовтня 2011 року №РН-0000656, від 10 жовтня 2011 року №0000657, від 10 жовтня 2011 року №0000658, від 10 жовтня 2011 року №0000659, від 10 жовтня 2011 року №0000661, від 10 жовтня 2011 року №РН-0000662, від 10 жовтня 2011 року №0000660, від 10 жовтня 2011 року №0000663, від 10 жовтня 2011 року №РН-0000664 (т.1 а.с.146-173).

Приймання-передача здійснювалася службовою особою ТзОВ «Пром-газ-інвест» (ТзОВ «Сетерус) - менеджером Панасюком Л.М. на підставі довіреностей на отримання ТМФ (типова форма №М-2) від 28 вересня 2011 року №336 та від 07 жовтня 2011 року №354. Факт перебування у трудових відносинах цієї службової особи підтверджується наказом про призначення на посаду та штатним розкладом товариства (т.3 а.с.55-59).

Для відображення вищенаведених поставок у податковому обліку позивача та формування податкового кредиту, ТзОВ «Саноіл Торг» виписало податкові накладні від 29 вересня 2011 року №904, від 07 жовтня 2011 року №1037, від 08 жовтня 2011 року №1038, від 08 жовтня 2011 року №1039, від 08 жовтня 2011 року №1050, від 10 жовтня 2011 року №1040, від 10 жовтня 2011 року №1042, від 10 жовтня 2011 року №1043, від 10 жовтня 2011 року №1044, від 10 жовтня 2011 року №1045, від 10 жовтня 2011 року №1046, від 10 жовтня 2011 року №1047, від 10 жовтня 2011 року №1048, від 10 жовтня 2011 року №1049 (т.2 а.с.131-145).

Транспортування придбаного дизельного палива підтверджується товаро-транспортними накладними (т.2 а.с.174-201).

Оплата за придбане дизельне паливо проведена у повному обсязі, що підтверджується банківською випискою підприємства (т.2 а.с.202-204).

Зберігання придбаного дизельного палива здійснювалося на потужностях Приватного акціонерного товариства «Херсонський нафтопереробний завод» відповідно до договору зберігання від 16 травня 2011 року №16/5 (т.2 а.с.205-208).

Подальша реалізація нафтопродуктів проводилася позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» відповідно до договору купівлі-продажу №505 від 30 вересня 2011 року (т.2 а.с.209-210). У відповідності до додатку №1 до цього договору, ТзОВ «Пром-Газ-Інвест» зобов'язувалося поставляти нафтопродукти на умовах Інкотермс-2000 EXW франко-термінали (нафтобази) (т.2 а.с.211-212). А згідно з додатком №2 до договору - на тих же умовах безпосередньо на АЗС згідно з переліком (т.2 а.с.213-221).

Факт проведення господарських операцій з ТзОВ «Золотий Екватор» підтверджується податковими накладними та актами прийому-передачі нафтопродуктів (т.2 а.с.222-255).

Також, як слідує з матеріалів справи, частина нафтопродуктів придбаних у ТзОВ «Саноіл Торг» була реалізована ТзОВ «Пром-газ-інвест» (ТзОВ «Сетерус) шляхом укладення договору комісії №350 від 16 травня 2011 року з ТзОВ «Золотий Екватор» (т.3 а.с.1-16). Виконання умов цього договору підтверджується видатковими накладними на комісію (т.3 а.с.17-33).

Керуючись принципом офіційного з'ясування всіх обставин у справі, оцінюючи реальність вищезазначених господарських операцій суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість суд з'ясовує рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

У постанові Верховного суду України від 31 січня 2011 року № 21-42а10 (реєстраційний номер в ЄДРСР 14222189) зазначено, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Проаналізувавши подані ТзОВ «Сетерус» (ТзОВ «Пром-Газ-Інвест) первинні документи, суд дійшов висновку, що вказані операції мають реальний характер, оскільки позивачем належними та допустимими письмовими доказами доведений факт наявності податкової правосуб'єктності у підприємства та його контрагента, господарської мети при придбанні товару, а під час судового розгляду був підтверджений подальший рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Зокрема, статутна діяльність ТзОВ «Сетерус» (ТзОВ «Пром-Газ-Інвест) та види господарської діяльності згідно КВЕД, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідають змісту та суті господарських операцій, які були проведені з ТзОВ «Саноіл Торг» - закупівля нафтопродуктів для їх подальшої реалізації (т.1.а.с.19-20).

Під час судового розгляду були надані достатні та вичерпні первинні документи, які підтверджують приймання-передачу придбаного дизельного палива, а саме видаткові накладні, податкові накладна, довіреності на отримання ТМЦ, товаро-транспортні накладні (т.2 а.с. 131-145, 174-201, т.3 а.с.55-59).

Крім того, позивачем було документально підтверджено зберігання придбаного товару на потужностях Приватного акціонерного товариства «Херсонський нафтопереробний завод» та його подальша реалізація ТзОВ «Золотий екватор» (т.2 а.с.205-255, т.3 а.с.1-33).

Зазначені обставини в сукупності дозволяють суду дійти висновку про реальність господарської операції з огляду на наявність у підприємства та його контрагента необхідної податкової правосуб'єктності для її здійснення, зв'язку між фактом постачання товарів та господарською діяльністю платника податків, а тому податкове повідомлення-рішення від 18 липня 2013 року №1 винесене необґрунтовано та неправомірно.

Звертає увагу суду на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 травня 2013 року в справі №826/5797/13-а за позовом ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року, адміністративний позов ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» задоволено частково. Визнано протиправними дії ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС під час проведення документальної невиїзної позапланової перевірки ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ», за результатами якої 22 березня 2013 року було складено акт № 788/22-20/37269136, які полягають в порушені вимог пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України та пункту 1.15 Методичних рекомендацій щодо порядку організації та проведення перевірок платників податків, затверджених наказом ДПА України 14 квітня 2011 року № 213, та в зазначені в акті інформації у вигляді висновків щодо відсутності фактичної реалізації та постачання товарів ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» по взаємовідносинах з ТзОВ «ИНФИНИТИ», завищення податкових зобов'язань ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» з ПДВ за період з 21 березня 2011 року по 30 вересня 2012 року на загальну суму 190 330 099 грн. та завищення податкового кредиту ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» з ПДВ за період з 21 березня 2011 року по 30 вересня 2012 року на загальну суму 193 394 123 грн. Заборонено ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС використовувати інформацію, відображену в акті документальної невиїзної позапланової перевірки від 22 березня 2013 року № 788/22-20/37269136 щодо відсутності фактичної реалізації та постачання товарів ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» по взаємовідносинах з ТзОВ «ИНФИНИТИ», завищення податкових зобов'язань ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» з ПДВ за період з 21 березня 2011 року по 30 вересня 2012 року на загальну суму 190 330 099 грн. та завищення податкового кредиту ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» з ПДВ за період з 21 березня 2011 року по 30 вересня 2012 року на загальну суму 193 394 123 грн., у тому числі розміщувати інформацію в базах даних відповідача (АС «Аудит», АС «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» тощо). Зобов'язано ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС відновити інформацію про податкові зобов'язання ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» з ПДВ за період з 21 березня 2011 року по 30 вересня 2012 року на загальну суму 190 330 099 грн. та податковий кредит з ПДВ за період з 21 березня 2011 року по 30 вересня 2012 року на загальну суму 193 394 123 грн., відповідно до поданої податкової звітності ТзОВ «САНОІЛ ТОРГ» за періоди з березня 2011 року по грудень 2011 року, з січня 2012 року по вересень 2012 року в базах даних відповідача (АС «Аудит», АС «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» тощо).

З цього слідує, що в судовому порядку визнано протиправними дії податкового органу щодо проведення перевірки ТзОВ «Саноіл торг», а тому й документальна позапланова невиїзна перевірка ТзВО «Пром-Газ-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТзОВ «Саноіл торг» є протиправною.

У постанові Верховного суду України від 27 січня 2015 року №21-425а14, зроблений правовий висновок, що з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Зазначене, на переконання суду, є додатковою підставою для визнання спірного рішення протиправним та його скасування у зв'язку з незаконністю проведеної перевірки.

Також суд зазначає про процесуальні порушення допущені під час винесення податкового повідомлення-рішення від 21 жовтня 2014 року №.

Зокрема, з висновків акту перевірки від 08 липня 2013 року №59/26-55-22-01/37403355 слідує, що інспекція встановила завищення податкового кредиту за вересень-жовтень 2011 року на суму 1 144 312,00 грн (т.1 а.с.18).

З рядку 24 декларації ТзОВ «Сетерус» (ТзОВ «Пром-Газ-Інвест) за жовтень 2011 року слідує, що підприємство задекларувало від'ємне значення з податку на додану вартість у розмірі 751 685,00 грн (т.3 а.с.72).

Пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.

Отже, в даному випадку у зв'язку з наявність у позивача у звітному періоді від'ємного значення, податковий орган повинен був прийняти два окремих повідомлення-рішення, а саме:

1) про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків;

2) про нарахування податку на додану вартість у сумі, що залишилась за результатом зменшення від'ємного значення.

Однак, ДПІ у Печерському районі м. Києва винесла лише одне податкове повідомлення-рішення від 18 липня 2013 року №1, яким донараховано податок на додану вартість у розмірі 709 461,00 грн, а податкове повідомлення-рішення про зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків не виносилось (т.1 а.с.7).

Слід зазначити, що податкове повідомлення-рішення №1 від 18 липня 2013 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 144 312,00 грн, за результатом адміністративного оскарження скасоване рішенням ГУ Міндоходів у м. Києві від 13 вересня 2013 року №4222/10/26-13-10-04, а тому братися до уваги не може (т.1 а.с.30).

Зазначене, на думку суду, є додатковою підставою для визнання спірного рішення протиправним та його скасування.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, тягар доказування у даній справі покладався саме на Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві, яка є суб'єктом владних повноважень. Однак відповідач своїми процесуальними права та обов'язками не скористався, під час нового розгляду справи не надав суду жодних письмових заперечень по суті заявлених вимог, не обґрунтував та не довів суду свої висновки про нереальність господарських операцій ТзОВ «Сетерус» (ТзОВ «Пром-Газ-Інвест), тому суд критично оцінює наведену процесуальну бездіяльність податкового органу.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві, не довів суду обґрунтованість та правомірність податкового повідомлення-рішення від 21 жовтня 2014 року №. При цьому реальність господарських операцій доведена позивачем належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши податкове повідомлення-рішення від 18 липня 2013 року №1 на предмет відповідності частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що воно винесене не на підставі, що передбачена Конституцією та Податковим кодексом України, без повного дослідження всіх обставин реальності господарських операцій, а також необґрунтовано.

Оскільки Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві, суб'єкт владних повноважень, не довела правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 18 липня 2013 року №1, тому суд дійшов висновку, що зазначені в акті перевірки від 08 липня 2013 року №59/26-55-22-01/37403355 висновки в частині господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Саноіл Торг» є необґрунтованими та безпідставними, а податкове повідомлення-рішення таким, що не відповідає чинному законодавству та підлягає скасуванню. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

У пункті 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

У розглядуваному випадку позивач просить суд визнати спірне податкове повідомлення-рішення неправомірним, тобто в іншій словесній формі просить суд визнати його протиправним та скасувати. Тому суд задовольняє позовні вимоги саме шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 18 липня 2013 року №1.

За правилами частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як слідує з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сетерус» (ТзОВ «Пром-Газ-Інвест) згідно платіжного доручення від 13 березня 2014 року №807 сплатило судовий збір у розмірі 487,20 грн (т.1 а.с.49). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, тому вказану суму необхідно стягнути на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтею 94, частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сетерус» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання неправомірним податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 18 липня 2013 року №1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сетерус» (33027, м. Рівне, вул. Київська, буд.108А, ідентифікаційний код юридичної особи 37403355) судовий збір у розмірі 487,20 грн (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 30 квітня 2015 року.