Справа № 2а-2155/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Справа № 152250/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Святецького В.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Буського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Комісії у справах дітей при Буській районній державній адміністрації Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Комісії у справах дітей при Буській районній державній адміністрації Львівської області, яким просили скасувати рішення Комісії з питань захисту прав дитини Буської районної державної адміністрації Львівської області від 29.06.2011 року про відмову у наданні дозволу на дарування належних їм часток квартири по АДРЕСА_1 та зобов'язати дану комісію надати їм дозвіл на дарування часток цієї квартири.

Постановою Буського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у випадках, коли ними встановлено, що між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини. ОСОБА_3 протягом тривалого часу не проживає з неповнолітніми дітьми ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у квартирі по АДРЕСА_1, не цікавиться їх вихованням, а також між ним та колишньою дружиною - третьою особою у справі ОСОБА_5 як батьками не досягнуто згоди щодо розпоряджання квартирою. Наведене також підтвердили допитані в судовому засіданні діти ОСОБА_7 і ОСОБА_9, додавши, що батько часто вживав алкогольні напої, через що з матір'ю постійно сварилися, а на даний час батько до них не приїжджає, не телефонує. Статтями 317, 319, 321 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Однак позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_4 як співвласники спірної квартири не можуть використовувати право власності на шкоду житловим правам та інтересам дітей третьої особи у справі ОСОБА_5 і тому з огляду на ці обставини позивачі можуть бути обмежені у праві розпорядження своїми частками вищезгаданої квартири при бажанні відчужити її на користь ОСОБА_3

Постанову в апеляційному порядку оскаржили позивачі, вважають, що вона прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просять постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що керуючись при прийнятті оскаржуваного рішення п. 5 ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України, Комісія з питань захисту прав дитини Буської районної державної адміністрації Львівської області перевищила свої повноваження, оскільки в даному випадку спір не стосується майна неповнолітніх дітей, однак суд першої інстанції не врахував цього. Також, на думку позивачів, у випадку дарування ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 своїх часток квартири ОСОБА_3 жодним чином не порушує права його неповнолітніх дітей на користування цією квартирою, оскільки їх житлові умови від цього не погіршуються, а навпаки покращуються, так як зменшується кількість співвласників квартири і власниками стають лише їх батьки. Крім того, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, веде нормальний спосіб життя, що підтверджується його характеристикою. А доводи третьої особи у справі про те, що коли у власності ОСОБА_3 буде 4/5 частин квартири, то він зможе привести іншу жінку, є надуманим припущенням.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 і кожному з них належить 1/5 ідеальна частина даної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим 27.11.1993 року та рішенням Буського районного суду Львівської області від 18.03.2011 року.

Також в даній квартирі зареєстровані і проживають неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Олеської селищної ради Буського району Львівської області від 30.06.2011 року № 520.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 21.12.2010 року у цивільній справі № 2-234/2011 було розірвано шлюб, укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Батьки і брат ОСОБА_3 - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виявили бажання подарувати йому належні їм частки зазначеної квартири, але в зв'язку з тим, що в квартирі проживають та мають право користування нею неповнолітні діти, для вчинення відчуження квартири необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Така вимога встановлена ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою передбачено наступне.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

В зв'язку з цим ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до Буської районної державної адміністрації Львівської області із заявою про надання дозволу на відчуження належних їм часток квартири по АДРЕСА_1, а саме для дарування ОСОБА_3.

Однак рішенням комісії з питань захисту прав дитини Буської районної державної адміністрації Львівської області від 29.06.2011 року у наданні такого дозволу було відмовлено (визнано недоцільним надання дозволу).

Рішення мотивоване тим, що між батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 немає згоди стосовно вчинення правочину щодо зазначеної квартири, що є відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України підставою для відмови у наданні органом опіки та піклування дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим висновок суду першої інстанції, який погодився з такими мотивами відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 Сімейного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у випадках, коли ними встановлено, що: мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу; судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу; до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу; особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні; між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини; між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них); вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

При вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового.

На вчинення одним із батьків правочинів щодо транспортних засобів та нерухомого майна малолітньої дитини повинна бути письмова нотаріально засвідчена згода другого з батьків.

Якщо той з батьків, хто проживає окремо від дитини протягом не менш як шість місяців, не бере участі у вихованні та утриманні дитини або якщо місце його проживання невідоме, правочини, зазначені в абзаці другому цієї частини, можуть бути вчинені без його згоди.

Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Неналежне виконання батьками своїх обов'язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов'язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном.

Порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Однак, на думку колегії суддів, комісія з питань захисту прав дитини Буської районної державної адміністрації Львівської області, з висновками якої погодився суд першої інстанції, помилково трактує положення п. 5 ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України і керувалась ним при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки положення наведеної норми в контексті інших положень цієї статті стосується випадку, коли немає згоди (існує спір) між батьками неповнолітніх дітей з приводу розпоряджання нерухомим майном, яке перебуває у власності чи користуванні дітей, тобто майна, яке є власністю дітей або майна, яке є їх власністю і яким користуються діти (проживають), а не нерухомого майна, яке перебуває у власності інших осіб.

Крім того, встановивши та оцінивши доводи сторін та третьої особи, обставини справи на наявні в матеріалах справи письмові докази, колегія суддів погоджується з доводами позивачів про те, що у випадку дарування ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 своїх часток квартири ОСОБА_3, який є батьком неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_9, це не порушує прав дітей на користування цією квартирою, оскільки їх житлові умови від цього не погіршуються, а також співвласниками квартири стають лише їх батьки.

Також колегія суддів вважає безпідставними і не бере до уваги доводи третьої особи у справі про те, що коли у власності ОСОБА_3 буде 4/5 частин квартири, то він зможе поселити туди іншу жінку, оскільки такі твердження є лише припущенням, і при цьому відсутні будь-які об'єктивні причини і докази наявності обставин, що ОСОБА_3 має намір чи буде вчиняти дії, які можуть порушити права та свободи його неповнолітніх дітей.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення комісії з питань захисту прав дитини Буської районної державної адміністрації Львівської області від 29.06.2011 року про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на відчуження належних їм часток квартири по АДРЕСА_1 є протиправним і необґрунтованим, прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття та з помилковим застосуванням норм законодавства.

Одночасно колегія суддів враховує, що одним з основних завдань органів опіки і піклування є контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей, в зв'язку з чим для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл цих органів.

Отже, розглядаючи заяву, комісія з питань захисту прав дитини Буської районної державної адміністрації Львівської області була зобов'язана дослідити і перевірити всі обставини, які можуть вплинути на право неповнолітніх дітей при здійсненні договорів дарування одними співвласниками своїх часток квартири іншому співвласнику.

При цьому, відповідно до п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, органом опіки та піклування у Буському районі Львівської області є Буська районна державна адміністрація Львівської області.

Згідно з п. 67 цього Порядку дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається у разі гарантування збереження її права на житло і оформлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної в місті ради, витяг з якого заявникам видає служба у справах дітей. У разі виїзду сім'ї, в якій виховується дитина, за межі населеного пункту, у рішенні зазначається строк та умови придбання житла з урахуванням інтересів дитини.

А відповідно до п. 1 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого цією ж постановою Кабінету Міністрів України, комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради.

Таким чином, відповідно до змісту даних норм остаточне рішення про надання дозволу на вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, приймає відповідний орган опіки і піклування, в даному випадку Буська районна державна адміністрація Львівської області, а не комісія з питань захисту прав дитини, тому колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога про зобов'язання комісії з питань захисту прав дитини Буської районної державної адміністрації Львівської області надати позивачам дозвіл на відчуження належних їм часток квартири по АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає частковому скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і постанова прийнята частково з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Буського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2011 року у справі № 2а-2155/11 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати рішення Комісії у справах дітей при Буській районній державній адміністрації Львівської області від 29 червня 2011 року про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на відчуження належних їм часток квартири по АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді В.В. Святецький

Н.М. Судова-Хомюк