Справа № 825/1201/15-а
Суддя: Добрянський В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року Чернігів Справа № 825/1201/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Добрянського В.В.,

при секретарі Скугоревій Н.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Бобруйко І.П., Коросташовець Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) 08.04.2015 року звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення- рішення № від 25.03.2015 року.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем неправомірно донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 64069,35 грн. (в тому числі: за основним платежем 51255,48 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 12813,87 грн.) по відносинах з ТОВ «Грант Тайм» () за період з 01.02.2013 року по 28.02.2014 року, оскільки позивачем здійснювались господарські операції із зазначеним контрагентом у період, що перевіряється і їх реальність підтверджена належними первинними документами, а саме: договорами, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунками-фактурами, звітами про дебетові та кредитові операції по рахунку позивача, а тому правомірно було включено до складу валових витрат за період з 01.02.2013 року по 28.02.2014 року. Враховуючи наведене, ФОП ОСОБА_4 просить задовольнити його позовні вимоги та визнати протиправним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити, посилаючись на письмові заперечення (т. 3 а. с. 145-148), в яких зазначено, що в ході перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_4 протягом періоду, що перевіряється в порушення ст. 138, ст. 177 Податкового кодексу України завищено валові витрати на суму 316398,50 грн. по операціям з придбання послуг, результатом надання яких є виготовлення поліграфічної продукції, надання рекламних чи маркетингових послуг у ТОВ «Грант Тайм» () відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг), які згідно наданих на перевірку Книг обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи підприємці (зареєстровані в ДПІ у м. Чернігові під № 612/1 та № 1694/1 04.03.2011 року та 03.01.2014 року відповідно) було віднесено до складу валових витрат за 2013 рік та за 2014 рік. Перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_4 оподаткованого доходу за 2013 рік на 272925,58 грн. та за 2014 рік на 43472,92 грн. Усього донараховано податку на доходи фізичних осіб за актом перевірки - 51255,48 грн.

Крім того, посилається на Лист ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № 2070/7/26-59-22-02 від 17.04.2014 р., яким направлено акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Грант Тайм», , щодо підтвердження господарських відносин із постачальниками та покупцями за період з 01.02.2013 року по 28.02.2014 року від 16.04.2014 року № 1057/2659/22-02/38123047 та на те, що оперативним управлінням ГУ Міндоходів у м. Києві до ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (лист від 01.04.2014 року № 575/7/26-15-07-2415, вх. ДПІ від 01.04.2014 року № 1711/8) надано копії допиту посадових осіб та засновників ТОВ «Грант Тайм», щодо непричетності до діяльності зазначеного підприємства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

ФОП ОСОБА_4 зареєстрований Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 08.01.2010 року, про що зроблено запис у журналі обліку реєстраційних справ за № 2 025440. На податковому обліку в ДПІ у м. Чернігові фізична особа - підприємець ОСОБА_4 перебуває з 19.01.2010 року, номер основної реєстрації в ДПІ у м. Чернігові - 33155. Реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_2, що підтверджується даними, наведеними в акті перевірки від 13.03.2015 року (т. 3 а.с. 149 - 166).

Судом встановлено, що податковою інспекцією на підставі вимог п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.4 ст. 77 ПК України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 21-5 із змінами від 17.07.2013 року, направлення від 16.02.2015 року № 387, виданого ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області та плану - графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, за результатами якої був складений акт № 499/17/НОМЕР_2 від 13.03.2015 року за висновками якого встановлено наступні порушення, а саме:

- ст. 138, ст. 177 ПК України, в результаті чого безпідставно віднесено до складу валових витрат суми придбання робіт, послуг у ТОВ «Грант Тайм» на загальну суму 316209,99 грн., які не можуть розглядатися в якості належного підтвердження валових витрат пов'язаних із господарською діяльністю;

- п. 138.2 ст. 138, ст. 177 ПК України, а саме: ФОП ОСОБА_4 віднесено до складу валових витрат суму в розмірі 188,51 грн., не підтверджену документально;

- ст. 177 ПК України, а саме: ФОП ОСОБА_4 занижено оподатковуваний дохід за 2013 рік на 272925,58 грн. та за 2014 рік на 43472,92 грн.

Донараховано податку на доходи фізичних осіб за актом перевірки - 51255,48 грн, в тому числі за 2013 рік - 44734,55 грн. та за 2014 рік - 6520,93 грн.

- підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» внаслідок чого платником було занижено суму доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за перевіряємий період з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та мінімального страхового внеску в розмірі 222821,88 грн.;

- пункту 11 статті 8, пункту 5 та пункту 8 статті 9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: ФОП ОСОБА_4 внаслідок заниження чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини та мінімального страхового внеску, було занижено суму єдиного внеску за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року на 77319,12 грн.

Донараховано єдиного соціального внеску за актом перевірки - 77319,12 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем було прийнято наступне рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № від 25.03.2015 року, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами на загальну суму 64069,35 грн., з яких за основним платежем - 51255,48 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 12813,87 грн. (т. 3 а.с. 167).

Вказане вище податкове повідомлення-рішення до органів Державної фіскальної служби в адміністративному порядку не оскаржувалось.

Зі змісту акту перевірки № 499/17/НОМЕР_2 від 13.03.2015 року судом встановлено, що підставою для висновків щодо нереальності здійснення позивачем господарських операцій були висновки, викладені в акті про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача - ТОВ «Грант Тайм», , щодо підтвердження господарських відносин із постачальниками та покупцями за період з 01.02.2013 року по 28.02.2014 року від 16.04.2014 року № 1057/2659/22-02/38123047 зокрема про відсутність ТОВ «Грант Тайм» за податковою адресою, відсутність інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, трудових ресурсів у ТОВ «Грант Тайм», а також копій допиту посадових осіб та засновників ТОВ «Грант Тайм» щодо непричетності до діяльності зазначеного підприємства.

Однак, такі висновки податкового інспектора не грунтуються на нормах чинного законодавства України.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконання робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходів і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Нормами підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Згідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

П. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Відповідно до вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

П.177.4 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. До декларації про доходи, одержані за звітній період включаються тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з аналізу наведених вище норм видно, що підставами для формування витрат та доходів є наявність у платника податків належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

Як свідчать матеріали справи, у тому числі акт перевірки від 13.03.2015 року № 499/17/НОМЕР_2 податковою інспекцією у ході перевірки не виявлено фактів відсутності у позивача первинних документів або оформлення їх з порушенням.

Позивач у періоді, що перевірявся, мав взаємовідносини з наступними контрагентами: ТОВ «Грант Тайм» з приводу придбання послуг, результатом надання яких є виготовлення поліграфічної продукції, надання рекламних чи маркетингових послуг.

Так, між ТОВ «Грант Тайм» (виконавцем) та позивачем (замовником) було укладено Договір № 0111/01 про надання послуг від 01.11.2012 року за умовами якого виконавець приймає зобов'язання надати замовнику послуги, результатом надання яких є виготовлення поліграфічної продукції, надання рекламних чи маркетингових послуг, передбачених положеннями даного договору, а замовник зобов'язується приймати послуги та сплачувати вартість цих послуг згідно умов цього договору. (т. 1 а.с. 60 - 63).

Факт реального здійснення господарських операцій за вказаним договором підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копією відповідного договору про надання послуг, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунками- фактурами, звітами про дебетові та кредитові операції по рахунку позивача. Крім того, позивачем було надано первинні документи бухгалтерського обліку, що підтверджують використання результатів отриманих від ТОВ «Грант Тайм» послуг в подальшій господарській діяльності з наступними контрагентами: ТОВ «Альянс Маркет» (), ФОП ОСОБА_5 (код НОМЕР_3), ПАТ «Чернігівська кондитерська фабрика «Стріла» (), ТОВ «ПЕТ Технолоджис Україна» (), ТОВ «Савсервіс-Мова», філіал ТОВ «Савсервіс-Мова» у м. Чернігів ()., ТОВ «Ресторатор Чернігів» (), а саме копії договорів, видаткові накладні, рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 24-250; т.2 а.с. 1-250; т. 3 а.с. 1-139).

Зазначені вище первинні бухгалтерські документи відповідають вимогам ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», всі документи оформлені належним чином, що не заперечується сторонами, та фактично підтверджують реальність здійснення господарських операцій по правовідносинах з ТОВ «Грант Тайм».

В той же час, суд зазначає, що посилання відповідача на акт про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача є лише одним із доказів в адміністративному судочинстві на підставі яких встановлюється наявність обставин, які входять до предмету доказування відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При реальності господарських операцій на підставі укладених договорів обставина, викладена в акті перевірки контрагента позивача, що договір та документи, що підтверджують його виконання від контрагента оформлені за підписом особи, що заперечує їх підписання та наявність у нього повноважень як керівника саме по собі не є безумовним та достатнім доказом, що свідчить про отримання платником податків необгрунтованої податкової вигоди.

Статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, судом не приймаються доводи представників відповідача щодо покладення юридичної відповідальності на позивача за порушення, вчинені контрагентом позивача, оскільки у відповідності до ст.61 Конституції України та вищенаведених норм чинного податкового законодавства позивач не може нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

Представниками відповідача у ході судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 25.03.2015 року № з підстав порушення вимог податкового законодавства контрагентом позивача - ТОВ «Грант Тайм», оскільки жодними нормами чинного законодавства України не передбачено позбавлення платника податків - покупця товару (послуги) права на формування податкового кредиту та витрат / валових витрат за умови порушення вимог податкового законодавства контрагентом позивача, у даному випадку, ТОВ «Грант Тайм».

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись принципами адміністративного судочинства, передбаченими ст. 7 КАС України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 25.03.2015 року.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.В. Добрянський