Справа № 808/9633/14
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2015 року Справа № 808/9633/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сіпаки А.В.

при секретарі Горбовій І.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кириченко С.М.

представника третьої особи Машко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області (далі - відповідач), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить суд скасувати наказ відповідача про звільнення ОСОБА_1 від 27.11.2014 № 173-О, поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області, стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.11.2014 по дату винесення рішення та допустити до негайного виконання рішення про поновлення на роботі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, із підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову також не заперечував.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 18.06.2013 позивач працював на посаді завідувача юридичного сектору Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27 листопада 2014 року начальником управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області Гопченком О. В. було видано наказ № 173-О «Про звільнення з посади ОСОБА_1», на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

З Позивачем було проведено кінцевий розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства, про що свідчить довідка про середню заробітну плату (дохід) від 11.11.2014 № 20.

Як вбачається зі змісту наказу № 173-О 27.11.2014 позивач відмовився без поважних причин виконувати наказ по управлінню за № 130 від 27.10.2014.

05.11.2014 первинна профспілкова організація надала згоду на звільнення з займаної посади ОСОБА_1

На адресу Головного управління пенсійного фонду України у Запорізькій області 11.11.2014 направлено подання № 6774/09 з відповідним пакетом документів щодо погодження звільнення ОСОБА_1

17.11.2014 за № 6907/01 на адресу Головного управління пенсійного фонду України у Запорізькій області повторно направлено лист про інформування управління Подання від 11.11.2014.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст.40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147, 148,149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. (стаття 148 КЗпП).

Відповідно до частин 2, 3,4 статті 149 КЗпП за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Частиною першою та статті 151 КЗпП передбачено, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Якщо працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж проявив себе як сумлінний працівник, то стягнення може бути зняте до закінчення одного року.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Так судом встановлено, що до позивача 13.10.2014 було застосовано заходи стягнення у вигляді догани.

Як вбачається з матеріалів справи 20.10.2014 Заступником начальника управління Киричук В.П. було видано наказ № 127 «Про затвердження складу комісії» та головою комісії призначено ОСОБА_1

Наказом начальника управління № 130 від 27.10.2014 «Про внесення змін до наказу від 20.10.2014 № 127 «Про затвердження складу комісії» до наказу № 127 були внесені зміни та утворено новий склад комісії, до складу якої позивач не входив.

В оскаржуваному наказі про звільнення причиною звільнення зазначено невиконання без поважних причин наказу управління від 27.10.29014 № 130.

Подання щодо звільнення з посади позивача було обговорено на засіданні профспілкового комітету, про що складено протокол від 05.11.2014 № 8, та надано згоду за звільнення з посади ОСОБА_1

Як вбачається з пояснень, наданих на засіданні профспілкового комітету, ОСОБА_1 не відмовився виконувати намаз № 127 від 20.10.2014, а лише виклав свої зауваження щодо цього наказу, як завідувач юридичного сектору УПФУ в Пологівському районі.

Крім того, слід зазначити, що звільнено позивача було за невиконання наказу № 130 від 27.10.2014, однак даним наказом було внесено зміни до наказу № 127 та затверджено новий склад комісії, членом якої ОСОБА_1 не являється, жодних доручень та завдань яким йому не надавалось.

Відповідно до п. 3.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) начальник управління призначає на посади та звільняє з посад за погодженням з відповідним регіональним управлінням начальників структурних підрозділів Управління, призначає на посади інших державних службовців та працівників Управління, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до відповідальності (крім своїх заступників).

Листом від 27.11.2014 № 8222/06 начальника УПФУ в Пологівському районі Гопченка О.В. було повідомлено, що подання щодо погодження звільнення з посади завідувача юридичного сектору ОСОБА_1 не містить посилань на конкретну норму КЗпП України звільнення, за якою потребує погодження. Підстави звільнення також не вбачаються із змісту доданих до нього документів, а тому головне управління не погоджує звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Однак, всупереч цьому, начальником управління Гопченком О.В. було видано оскаржуваний наказ, чим порушено вищевказаний пункт 3.2 Положення.

Про наявність порушень при звільненні позивача із займаної посади підтверджено також і листом Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області за № 0014/05-23.

З системного аналізу зазначених положень, вбачається, що позивача було протиправно звільнено, так як систематичності невиконання позивачем без поважних причин своїх обов'язків, не було. Крім того, було порушено і сам порядок звільнення ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність наказу № 173-О «Про звільнення з посади ОСОБА_1» від 27.11.2014 та обґрунтованість позовних вимог щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області з 27.11.2014.

Щодо стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.11.2014 по дату винесення рішення суд зазначає, що згідно статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати наказ Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області № 173-О від 27.11.2014 «Про звільнення з посади ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області з 27.11.2014.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.11.2014 по 03.04.2015.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача юридичного сектору Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області та в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Сіпака