Справа № 0670/10275/11
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2011-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Літвин О.Т.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"28" грудня 2011 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Малахової Н.М.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Лабунській Ю.В. ,

за участю позивачки та представника

відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "10" листопада 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільська рада про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та 5000 грн. ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом. Просила визнати її звільнення з посади головного бухгалтера ОСОБА_4 сільської ради незаконним та поновити її на раніше займані посаді з 08.07.2011 року. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_4 сільської ради Овруцького району Житомирської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Посилалася на те, що розпорядженням голови ОСОБА_4 сільської ради від 08 липня 2011 року № 58 її звільнено з посади головного бухгалтера на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП Кодексу законів про працю України. Вказувала, що звільнення є незаконним, оскільки відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, прогул - відсутність працівника на роботі без поважних причин, а вона перебувала у відпустці.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року у задоволені позовних вимог було відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 31 березня 2006 року ОСОБА_3працювала на посаді головного бухгалтера ОСОБА_4 сільської ради. Розпорядженням голови ОСОБА_4 сільської ради від 08 липня 2011 року № 58 її було звільнено з посади головного бухгалтера на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачка самостійно використала без погодження з головою ОСОБА_4 сільської ради дні відпустки, тим самим допустивши прогул на роботі, то її звільнення з посади головного бухгалтера за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП Кодексу законів про працю України (за прогул) є обґрунтованим та законним, а її вимога про визнання звільнення незаконним є безпідставною та задоволенню не підлягає. Вимоги про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди є похідними, тому вони також не підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Згідно приписів п.4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Позивачка не заперечувала факт її відсутності на роботі з 01.07.2011р по 07.07.2011р., а тому зазначена обставина згідно приписів ч. 3 ст.72 КАС України доказуванню не підлягає.

Положеннями ч. 4 ст. 79 Кодексу законів про працю України передбачено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

З матероіалів справи вбачається, що згідно графіку відпусток працівників ОСОБА_4 сільської ради на 2011 рік відпустка у позивачки повинна була бути в серпні-вересні 2011 року.

30 червня 2011 року позивачка звернулась до голови ОСОБА_4 сільської ради з заявою про надання їй відпустки в кількості 30 днів з 1 липня 2011р., тобто не в порядку черговості.

Проте, згідно резолюції та розпорядження голови ОСОБА_4 сільської ради позивачці було відмовлено у наданні відпустки у зв'язку зі звітами за півріччя та розглядом і усуненням порушень бюджетного законодавства після проведеної ревізії КРВ(а.с.43-44).

Тому, позивачка не могла перебувати у відпустці з 01.07.2001 року по 07.07.2011 року.

Згідно роз'яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що відсутність позивачки на роботі з 01.07.2011 року по 07.07.2011 року не може вважиться перебуванням у відпустці, а є прогулом без поважних причин, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків, що судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Зокрема, позивачка є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, тому на неї не розповсюджуються приписи п.22 ст. 20 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо використання чергової відпустки у зручний для неї час. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивачка неодноразово притягувалася до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, проте вказані накази нею не оскаржувалися.

Керуючись ст.ст. 195.196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Н.М. Малахова

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 с.Бігунь,Овруцький район, Житомирська область,11124

3- відповідачу ОСОБА_4 сільська рада с.Бігунь,Овруцький район, Житомирська область,11120