Справа № 826/854/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/854/14 Головуючий у 1-й інстанції: Савицький О.А.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» про часткове визнання нормативно-правового акту незаконним, протиправним, та таким що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили та нечинним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із позовом, в якому просила: визнати незаконним, протиправним, нечинним та таким, що не відповідає вимогам правових актів вищої юридичної сили - розпорядження виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Про внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» від 19.07.2013 № 1227 в частині виключення позиції № 116 з Тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для житлово-будівельних кооперативів, об'єднань співвласників багатоквартирних будинків та інших балансоутримувачів жилих будинків, уповноважених ними осіб або управителів жилих будинків, погоджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2010 № 250.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що п. 1 розпорядження Київської міської державної адміністрації «Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 12.04.2010 № 250 - погоджено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» для будинку АДРЕСА_1, що становить 2,35 гривні за 1 кв.м. загальної площі квартири за місяць (з ПДВ).

Пунктом 7 Змін до деяких розпоряджень Київської міської державної адміністрації, затверджених розпорядженням Київської міської державної адміністрації «Про внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» від 19.07.2013 № 1227 - виключено позицію № 116 з Тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для житлово-будівельних кооперативів, об'єднань співвласників багатоквартирних будинків та інших балансоутривачів жилих будинків, уповноважених ними осіб або управителів жилих будинків, погоджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2010 № 250.

ОСОБА_2, як власник квартири та гаражного боксу буд. АДРЕСА_1, є суб'єктом правовідносин, у яких частково застосовано розпорядження КМДА, яким скасовано погоджений розмір тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт».

Вказане розпорядження, як нормативно-правовий акт, було офіційно оприлюднене у газеті «Хрещатик» від 07.08.2013 № 111.

Виходячи із змісту статті «Відтепер вирішувати питання розміру і складових витрат на утримання будинку і прибудинкової території мешканці ОСББ та ЖБК зможуть самостійно», опублікованої на офіційному сайті Київської міської державної адміністрації, а також усіх документів, наданих суду представником відповідача, які передували прийняттю частково оскаржуваного рішення, підставою для його прийняття стали роз'яснення надані у листах Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.11.2012 № 7/10-19373 та 26.04.2011 № 7/15-4687 та листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг від 10.09.2012 №№ 7/8-14514, 3214/02-11-05.

Суть вказаних роз'яснень полягає у тому, що визначений загальними зборами ОСББ розмір внесків (платежів) на утримання будинку і прибудинкової території не потребує затвердження чи погодження органами державної влади чи місцевого самоврядування, а визначені законом мета і предмет діяльності ОСББ не передбачають провадження ними господарської діяльності, а тому ОСББ не є суб'єктом господарювання і не може бути виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З визначеного Законом України «Про житлово-комунальні послуги» переліку учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (власник, споживач, виконавець, виробник) ОСББ може виступати лише у ролі споживача - як колективний замовник (абонент). Норми Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» є спеціальними відносно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема й статті 29 «Особливості укладання договорів у багатоквартирному будинку», оскільки положення статті 22 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначають порядок оплати комунальних послуг та укладення відповідних договорів у багатоквартирних будинках, де створено ОСББ, а не в багатоквартирних будинках загалом. Відповідно, ОСББ слід керуватися в своїй діяльності саме нормами статті 22 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуване розпорядження виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Про внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради» від 19.07.2013 № 1227 в частині виключення позиції № 116 з Тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для житлово-будівельних кооперативів, об'єднань співвласників багатоквартирних будинків та інших балансоутримувачів жилих будинків, уповноважених ними осіб або управителів жилих будинків, з урахуванням положення ч. 8 ст. 171 КАС України, є незаконним, оскільки порушує право позивача оплачувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за тарифом, який встановлений (затверджений) уповноваженим на це органом місцевого самоврядування, рівень якого відповідає розміру економічно обгрунтованих витрат на виробництво вказаних послуг.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач при затвердженні розпорядження «Про внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради» від 19.07.2013 № 1227 в частині виключення позиції № 116 з Тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для житлово-будівельних кооперативів, об'єднань співвласників багатоквартирних будинків та інших балансоутримувачів жилих будинків, уповноважених ними осіб або управителів жилих будинків діяв у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта та вважає неправомірною оскаржувану постанову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про ціни та ціноутворення» Кабінет Міністрів України визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління та визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 560 та згідно положень (п. 1) визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають зазначені послуги.

Статтею 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що вищим органом управління об'єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів членів об'єднання відноситься, зокрема, затвердження кошторису, балансу об'єднання та річного звіту, а також визначення розмірів внесків та платежів членами об'єднання.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» членом об'єднання може бути фізична чи юридична особа, яка є власником квартири (квартир) або приміщення (приміщень) у багатоквартирному будинку. Членство в об'єднанні є добровільним і може набуватися одночасно з створенням об'єднання при проведенні установчих зборів, а також індивідуально, на основі письмової заяви, в будь-який момент його існування.

Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. При цьому, у ч. 3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що виробник послуг може бути їх виконавцем.

Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору; виробником є суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до роз'яснень наданих у спільному листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житло-комунального господарства України з Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг від 10.09.2012 визначені чинним законодавством мета та предмет діяльності ОСББ та ЖБК не передбачають провадження ними господарської діяльності, а тому ОСББ та ЖБК не є суб'єктами господарювання і не можуть бути виробниками або виконавцями житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з роз'ясненнями, наданими Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Департамент розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації проінформував, що згідно зі статтею 10 Закону до виключної компетенції загальних зборів членів об'єднання належить зокрема, затвердження кошторису і балансу об'єднання, а також визначення розмірів внесків та платежів членами об'єднання. Ні зазначеним Законом, ні іншими законодавчими актами України не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування чи органами державної влади розмірів внесків та платежів, визначених загальними зборами ОСББ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ОСББ та ЖБК, в тому числі товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» не є суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу, та не є виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг.

Такі ж висновки містяться в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 у справі № 826/7006/14 за позовом ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.10.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.01.2015 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.10.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 у справі за позовом ОСОБА_2 до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа - Товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт», про визнання протиправним та скасування рішення від 09.04.2014 № 47/01-р/к, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії. Отже, ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 набрала законної вили.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в діях відповідача відсутні порушення чинного законодавства.

Доводи позивача та мотиви суду першої інстанції про те, що відповідач порушив норми чинного законодавства, оскільки при затвердженні оскаржуваного розпорядження посилався на листи Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.11.2012 № 7/10-19373 та 26.04.2011 № 7/15-4687, а також лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг від 10.09.2012 №№ 7/8-14514, 3214/02-11-05, які були відкликані та скасовані листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.03.2014 № 7/13-3431, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутній такий лист, а позивачем навіть до суду апеляційної інстанції не надано доказів існування листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.03.2014 № 7/13-3431.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

ОСББ відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не може бути виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг, а в свою чергу відповідно до пункту 3 статті 3 Господарського кодексу України лише здійснює господарче забезпечення (діяльність негосподарюючих суб'єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання).

Одночасно, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство України не ставить право громадян на отримання пільг та субсидій на оплату житлово-комунальних послуг в залежність від того, проживають громадяни в будинку де створено ОСББ, чи в будинку, де його не створено.

Так, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.11.2013 № 860 «Про надання пільг та субсидій для відшкодування витрат на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій мешканцям житлових будинків, у яких створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (житлово-будівельні кооперативи)» передбачено можливість відшкодування пільг та субсидій виходячи з розміру внесків, визначених загальними зборами об'єднання співвласників багатоквартирного будинку лише в частині послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

В той же час, механізму чи процедури відшкодування пільг та субсидій на оплату інших послуг мешканцям житлових будинків, у яких створено ОСББ, виходячи з розміру внесків, визначених загальними зборами ОСББ, не передбачено.

Отже, згідно із статтею 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об'єднання полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння (а не надання !) членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Таким чином, необхідно розмежовувати поняття «тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та «внески членів ОСББ», оскільки вони включають в себе різний зміст і не можуть ототожнюватися, вживатися в одному значенні.

По-перше, згідно із ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування наділенні повноваженнями щодо встановлення тарифів на житлово- комунальні послуги (зокрема, і тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій).

По-друге, тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюються для виконавців/виробників послуг (ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вимоги Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869).

По-третє, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - це вартість надання таких послуг, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих'(нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість (п 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869).

По-четверте, до складу економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг включається інвестиційна складова - витрати на відшкодування інвестиційних ресурсів, залучених за інвестиційними програмами, та їх вартість (ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ).

Порядок розроблення, погодження і затвердження інвестиційних програм (комплекс заходів для підвищення рівня надійності та забезпечення ефективної роботи/експлуатації конструктивних елементів житлових будинків, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення та зливово)- каналізації і технічних пристроїв будинків, який містить зобов'язання виконавця/виробника щодо будівництва чи реконструкції або модернізації об'єктів у цій сфері, поліпшення якості послуг), що реалізуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних підприємств, установ та організацій, а також за рахунок кредитів, наданих під державні гарантії, порядок контролю за їх реалізацією, а також граничний рівень вартості інвестицій, які можуть залучатися за інвестиційними програмами, що включаються при розрахунку економічно обґрунтованих витрат, та граничний термін дії інвестиційних програм до моменту повного погашення зобов'язань за ними затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Розмір інвестиційної складової тарифу затверджується органом, уповноваженим здійснювати встановлення цін/тарифів.

При цьому, орган місцевого самоврядування встановлює тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обгрунтованих витрат на їх виробництво (надання), тобто із врахуванням інвестиційної складової.

Аналогічна правова позиція була викладена у листах Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2011 № 7/14-8961, від 19.03.2012 № 7/10-4357, від 01.10.2012 № 7/10-15750.

Колегія суддів звертає увагу, що Київська міська державна адміністрація, як місцевий орган виконавчої влади, забезпечує реалізацію повноважень щодо виконання Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади на території міста Києва.

Відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011 № 633/2011, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної житлової політики та одним із основних завдань якого є порядок формування цін і тарифів на житлово-комунальні послуги для населення, які підлягають регулюванню, зокрема надає пропозиції Кабінету Міністрів України щодо:

- актів законодавства з питань організації діяльності місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування; розмежування повноважень місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування; адміністративно- територіального устрою; об'єднання територіальних громад;

- інформує та надає роз'яснення щодо здійснення державної політики у відповідних сферах тощо.

Так, здійснення державної політики - визначення повноважень органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін (стаття 5 Закону України «Про ціни та ціноутворення»).

Вказаним спростовуються доводи позивача про те, що посадові особи Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України не повноважені підписувати листи від 15.08.2011 № 7/14-8961, від 19.03.2012 № 7/10-4357, від 01.10.2010 № 7/10-15750, від 10.09.2012 №№ 7/8-14514, 3214/02-11-05.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт правомірності рішення суду першої інстанції, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - довів правомірність своїх дій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2014 - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - товариство співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» про часткове визнання нормативно-правового акту незаконним, протиправним, та таким що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили та нечинним відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 30.04.2015.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.