Справа № 569/20579/14-а
Суддя: Тимощук О.Я. О. Я.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.,

з участю секретаря Грібінчак К.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Рівненського міського суду із адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду питань, повязаних з встановленням статусу згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту" Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому № 1197.21 від 14 квітня 2014 року.

В підтвердження своїх вимог зазначає, що вона та ОСОБА_4 з 20 січня 1989 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу IV-БК № 304053. ОСОБА_4 з 15 серпня 1992 року проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Рівненській області та загинув при виконанні обовязків військової служби 28 травня 1997 року, що підтверджується довідкою УСБУ в Рівненській області № 67/17/111 від 08.06.2010 року.

В жовтні 1997 року УСБУ в Рівненській області їй було видано «Посвідчення члена сімї загиблого», відповідно до якого вона мала право на пільги встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. 31 серпня 2010 року ОСОБА_3 управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому було видано «Посвідчення члена сімї загиблого» серія Г № 116856 у звязку з втратою попереднього.

14 квітня 2014 року комісію з розгляду питань, повязаних з встановленням статусу згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту" Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому ( виписка з протоколу) прийнято рішення про встановлення її неналежності до осіб на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту", визнано недійсним посвідчення «Посвідчення члена сімї загиблого» з подальшим вилученням та припинено з 01.05.2014 року пільги передбачені вищезазначеним законом.

Позивач вважає такі дії Відповідача протиправними і такими, що суперечать Конституції та законам України.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала повністю та просить суд задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав подані на позов заперечення та пояснив, що позивач не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що її померлий чоловік ОСОБА_4 належав до учасників бойових дій чи інвалідів війни, передбачених ст. 6 і 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому чинність даного закону на ОСОБА_3 не поширюються, отже Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому рішенням № 1197.21 від 14 квітня 2014 року встановлено неналежність позивача до осіб на яких поширюється чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визнано недійсним посвідчення «члена сім'ї загиблого» серія Г № 116856 від 31.08.2010 року, припинено з 01.05.2014 року надання пільг, передбачених ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Крім того представник відповідача просив звернути увагу на рішення Верховного Суду України, а саме постанову Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 21-377а13 (постанову Верховного Суду України від 30.09.2014 року у справі № 21-239а14) в якій викладена правова позиція, згідно з якою віднесення особи до інваліда війни відповідно до статті 7 Закону № 3551-XII безпосередньо повязано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону. Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Просив відмовити у задоволенні позову та звернути увагу на те, що звертаючись до суду з адміністративним позовом 25 грудня 2014 року про оскарження рішення від 14.04.2014 позивач пропустила встановлений законом строк звернення до суду і не навела поважних причин пропуску строку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що померлий чоловік позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15.08.1992 року проходив службу в Управлінні Служби безпеки України в Рівненській області та загинув 28 травня 1997 року при виконанні обовязків військової служби в наслідок травматичного розриву печінки на дорозі в Здолбунівському районі Рівненської області, що підтверджується довідкою УСБУ в Рівненській області № 67/17/111 від 08.06.2010 року та свідоцтвом про смерть від 27 травня 1997 року серії І-ГЮ № 031193.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії IV-БК № 304053 позивач ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_4.

В жовтні 1997 року УСБУ в Рівненській області позивачу було видано «Посвідчення члена сімї загиблого». 31 серпня 2010 року ОСОБА_3 управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому було видано «Посвідчення члена сімї загиблого» серія Г № 116856 у звязку з втратою попереднього.

Як вбачається з оглянутої виписки з протоколу № 1197.21 від 14 квітня 2014 року на засіданні комісії з розгляду питань, повязаних з встановленням статусу згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту" Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому вирішено: встановити неналежність ОСОБА_3 до осіб на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту"; визнати недійсним посвідчення «Посвідчення члена сімї загиблого» ОСОБА_3 серії Г № 116856 від 31.08.2010 року видане управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, з подальшим його вилученням; припинити з 01.05.2014 року ОСОБА_3 надання пільг передбачених ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом, свобод та інтересів особи встановлюють шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна були дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Представник відповідача доказів про те, коли позивач отримала рішення Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому від 14.04.2014 року про скасування пільг передбачених ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до суду не подав.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що про вказане рішення вона дізналася лише в серпні 2014 року після звернення до Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, оскільки в травні 2014 року перебувала на лікуванні та надала виписку з лікарні, а тому вважає, що строк звернення до суду нею не пропущений.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» спрямований на захист ветеранів війни, тобто осіб, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Згідно статті 4 Закону встановлено, що до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Отже для одержання пільг та гарантій соціального захисту, передбачених зазначеним Законом, необхідно довести сам статус ветерана війни.

Підтвердженням статусу ветерана війни відповідно до ст. 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є посвідчення та нагрудні знаки.

Судом встановлено що померлий ОСОБА_4 проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Рівненській області і загинув при виконанні обовязків військової служби, тобто ОСОБА_4 загинув в період проходження військової служби не в зв'язку з захистом Батьківщини, або внаслідок інших бойових дій у складі діючої армії, в мирний час в державі, яка не входить до переліку країн, визначених у постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», де велися бойові дії.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про Службу безпеки України» військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Статтею 20 Закону України «Про Службу безпеки України» передбачено, що умови і порядок виконання своїх обов'язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на

військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Отже, за правилами цієї норми проходження служби, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні ст. 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, повязаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, повязаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Положеннями ч. 6 ст. 18 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлюється, що вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти інваліди з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

В той час як метою Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є визначення правового статусу саме ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

На підставі п.1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім'ї, зокрема, військовослужбовців, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

ОСОБА_3 не надала будь-яких доказів про те, що її померлий чоловік ОСОБА_4 належав до учасників бойових дій чи інвалідів війни, передбачених статтями 6 і 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Віднесення особи до інваліда війни відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»безпосередньо повязано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону. Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що смерть чоловіка позивача не повязана з виконанням обовязків військової служби в контексті Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на ОСОБА_3 не поширюється, отже Позивач не має право на пільги, передбачені ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, які полягали у встановленні неналежності ОСОБА_3 до осіб на яких поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є правомірними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 17-19, 71, 99, 102, 159-163, 244-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому про визнання протиправним та скасування рішення відмовити за безпідставністю.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_5