Справа № 712/1135/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/1135/15 Головуючий у 1-й інстанції: Пироженко В.Д. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.03.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області щодо виплати відновленої пенсії в розмірі, що був встановлений на момент закриття особового рахунку ОСОБА_2; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 16.05.2013 в розмірі обчисленого з урахуванням наявного трудового стажу та заробітної плати, підтверджених документами, що містяться в матеріалах пенсійної справи та з урахуванням всіх змін пенсійного законодавства України, з урахуванням проведеної за весь період індексації, але не менше мінімальної пенсії за віком (зі змінами), яку отримують громадяни України.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.03.2015 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси з 30.08.1998 та йому була призначена пенсія за віком на загальних підставах.

В листопаді 1999 року він виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль. На підставі ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», йому була припинена виплата пенсії, в порушення норм ст. 24, 46 Конституції України, які гарантують право на пенсійне забезпечення в старості, рівність конституційних прав і свобод громадян перед законом, незалежно від місця проживання.

31.07.2013 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення та призначення пенсії за віком починаючи з 07.10.2009, тобто з моменту винесення рішення Конституційного Суду України № 1-32/2009.

Листом управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області від 02.08.2013 № 12/к-10 позивачу відмовлено в поновленні та призначенні пенсії в зв'язку з тим, що відсутні законні підстави для призначення пенсії, так як позивач не проживає у м. Черкаси та відсутня угода між Україною та Ізраїлем про виплату пенсії.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від. 19.12.2013 в задоволенні позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання відмови відповідача в проведенні відновлення нарахування та виплати пенсії відмовлено (а.с. 20-22).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2014, постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від. 19.12.2013 скасовано та зобов'язано відповідача відновити нарахування та виплату пенсії з 16.05.2013 (а.с. 23-26).

На виконання судового рішення відповідачем відновлено виплату пенсії за віком з 16.05.2013 та перераховано на його особовий рахунок 1 349, 53 грн., де 1 266, 69 грн. доплата за рішенням суду за період з 16.05.2013 по 30.09.2014 та 82, 84 грн. пенсійна виплата за жовтень 2014 року (74,70 грн. становить відновлений розмір пенсії, 8,14 грн.- індексації за період з 16.05.2013 по 31.10.2014).

17.11.2014 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області з повторною заявою, в якій просив надати обґрунтований розрахунок вказаної суми пенсії, з урахуванням всіх перерахунків за період; обґрунтувати відмову управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області в проведенні перерахунків пенсії за період з 16.05.2013, які проведено громадянам України (пенсіонерам), що проживають на території держави.

04.12.2014 листом № 700-С-10 управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області зазначило, що пенсія поновлена в розмірі, що був встановлений на момент закриття особового рахунку ОСОБА_2, так як законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» не передбачено призначення пенсії, проведення перерахунків та виплати пенсії за віком пенсіонерам, які постійно проживають за кордоном.

Позивач вважає дії відповідача протиправними, так як відповідно до рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, а саме: п. 3.3 «право громадянина на отримання пенсії не може зв'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава, відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право, незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія в Україні чи за її межами».

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач має право на отримання пенсії за віком за межами України у відповідності з Конституцією України та діючим пенсійним законодавством України, а тому відповідач порушив норми чинного законодавства.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що Пенсійний орган нараховуючи позивачу пенсію на підставі рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2014, а саме, в розмірі 1 349, 53 грн. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, ОСОБА_2 має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1 та 2 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції трудовий стаж позивача становить 44 роки.

Виходячи з вимог п. 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Норми ч.ч. 1, 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачають, що індексація та перерахунок пенсії у зв'язку із збільшенням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, прожиткового мінімуму та страхового стажу індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Крім індексації пенсії, передбаченої ч. 1 даної статті, щороку починаючи з 01 березня поточного року у разі, якщо середня заробітна плата в Україні, з якої сплачено страхові внески, за минулий рік зросла, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком, але не менше зростання рівня інфляції ( індексу споживчих цін) за минулий рік.

Згідно ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановленого прожиткового мінімуму.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що проживаючи в Ізраїлі, позивач має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що розмір пенсії позивача повинен перераховуватись відповідно до діючого законодавства.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 є громадянином держави Ізраїль, а відповідно до ст. 4 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про громадянство України» в Україні існує єдине громадянство не беруться колегією суддів до уваги, оскільки, в матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина України (а.с. 8) та копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 7), якими підтверджується, що позивач є громадянином саме України.

Більш того, для підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_2 є громадянином держави Ізраїль відповідачем не надано доказів, а відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України саме на відповідача покладається обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав належні докази, що спростовують правомірність оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.03.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.