Справа № К/9991/28930/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2015р. м. Київ К/9991/28930/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М.,
Олексієнка М.М., -
провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання рішення нечинним та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року, -

встановив:

У серпні 2010 року громадянин Гвінеї ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати нечинним рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 21 липня 2010 року № 22-10 про відмову в наданні статусу біженця і зобов'язати відповідача надати йому статус біженця.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Гвінеї, має друге громадянство Кот-д'Івуар, за національністю гвінеєць, за віросповіданням християнин-протестант.

До України позивач прибув 14 листопада 2008 року, а 2 жовтня 2009 року звернувся до Управління міграційної служби в Одеській області із заявою про надання йому статусу біженця в Україні, посилаючись на те, що він покинув свою країну через побоювання арешту та вбивства у зв'язку з його належністю до певної соціальної групи та через політичні переконання.

Управління міграційної служби в Одеській області, після проведення відповідної процедури, 1 лютого 2010 року ухвалило висновок за доцільне відмовити ОСОБА_1 у наданні статусу біженця в Україні, оскільки у нього не має цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, встановивши, що останній на підтвердження своєї позиції не надав жодного документу, який би підтверджував його членство в політичній партії, виявлено ряд неточностей у заявлених позивачем відомостях, відомості стосовно мітингу, через участь у якому була видана постанова про арешт, не знайшли свого підтвердження, зазначена постанова про арешт взагалі не має ніякого відношення до мітингу, а звинувачення вказане в арешті - руйнування будівлі.

Рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 21 липня 2010 року № 22-10 підтримано висновок Управління міграційної служби в Одеській області, відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу біженця у відповідності до абзацу п'ятого статті 10 Закону України «Про біженців» від 21 червня 2001 року № 2557-III (далі - Закон № 2557-III), як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно абзацу другого статті 1 Закону № 2557-ІІІ (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

За змістом абзацу п'ятого статті 10 Закону № 2557-III статус біженця не надається особі, стосовно якої встановлено відсутність умов, передбачених абзацом другим статті 1 цього Закону.

У статті 11 Закону № 2557-III передбачено, що до заяви про надання статусу біженця крім документів, які посвідчують особу заявника, також додаються документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для набуття ним статусу біженця.

Відповідно до частини 6 статті 12 Закону № 2557-III рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом другим статті 1 цього Закону, а також коли заяви носять характер зловживання, тобто якщо заявник з метою набуття статусу біженця видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у наданні статусу біженця у зв'язку з відсутністю умов, передбачених для набуття статусу біженця абзацом другим статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суди попередніх інстанцій встановили відсутність фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, дійшовши вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання нечинним рішення Державного комітету України у справах національностей та релігій від 21 липня 2010 року № 22-10 про відмову в наданні статусу біженця.

Згідно частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України у справах національностей та релігій про визнання рішення нечинним та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Заїка М.М.

Олексієнко М.М.