Справа № 2а-4188/09/0770
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2015р. м. Київ К/800/62985/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТ Аутомотив Україне» (далі - Товариство) на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року у справі № 2а-4188/09/0770 за адміністративним позовом Товариства до Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Закарпатської області (далі - ДПІ),

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2009 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № /0 від 22.10.2009 року.

Зазначило, що ДПІ при прийняті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не прийняла до уваги положення Угоди між Україною та Федеративною Республікою Німеччина «Про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і майно», відповідно до якої проценти, які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резидентом другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись тільки у цій другій Державі і це правило носить імперативний характер.

22 лютого 2010 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Товариство звернулося із касаційною скаргою про скасування постанови Закарпатського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 14.09.2009 року до 9.10.2009 року ДПІ була здійснена планова виїзна перевірка Товариства щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.07.2008 року до 30.06.2009 року, за наслідками якої 16.10.2009 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог п. 2 ст. 11 Угоди між Україною і Федеративною Республікою Німеччина «Про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і майно» (чинної з 4.10.1996 року) не нарахований податок з доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України, за період з 1.07.2008 року до 30.06.2009 року у розмірі 96 633,00 грн.

22 жовтня 2009 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № /0 щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб, у розмірі 289 899,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 3.03.2005 року між Товариством та німецькою фірмою «W.E.T. Automotive Systems AG» був укладений договір позики на суму 1800000 Євро за відсотковою ставкою 5% річних з терміном погашення до 1.01.2015 року. Договір позики доповнювався положеннями щодо збільшення суми договору до 7810000 Євро.

За період з 1 липня 2008 року до 30 червня 2009 року Товариство отримало від німецької фірми «W.E.T. Automotive Systems AG» позику на загальну суму 7810000 Євро та відсотки на суму 1931663 грн.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях) оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Згідно з п. 13.2 ст. 13 цього Закону резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3-13.6, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

Відповідно до п.,п. 1, 2 ст. 11 Угоди між Україною і Федеративною Республікою Німеччина «Про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і майно» проценти, які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватись у цій другій Державі. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач є фактичним власником процентів, податок, що стягується, не повинен перевищувати розміру, встановленого п. 2 статті 11 Угоди.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що проценти, сплачені Товариством за кредитним договором резиденту Федеративної Республіки Німеччина, можуть також оподатковуватися в Україні відповідно до її законодавства з урахуванням норм міжнародних угод щодо максимального розміру ставки податку та інших особливостей оподаткування за цими угодами.

Положення ст. 11 зазначеної Угоди не може трактуватися, як таке, що надає платнику податку право вибору, в якій саме з двох договірних держав здійснюватиметься оподаткування одержаного доходу, оскільки таке тлумачення не відповідає змісту міжнародних угод та сутті податку, визначеному у статті 2 Закону України «про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТ Аутомотив Україне» залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.