Справа № 2а-4915/10/0870
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2015р. м. Київ К/9991/2064/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29.07.2010

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011

у справі № 2а-4915/10/0870

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегабуд Х»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя

про скасування акту та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.07.2010, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано акт ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя від 17.06.2010 № 245 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Мегабуд Х». У решті позову відмовлено.

ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Правовою підставою для анулювання свідоцтва податковою інспекцією визначено п.п. «в» п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), а фактичною - декларування податкового зобов'язання за період з квітня по травень 2010 року в сумі меншій, ніж задекларована сума податкового кредиту.

Суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність задоволення позову, з огляду на те, що анулювання податковою інспекцією реєстрації платника податку на додану вартість здійснено за відсутності правових підстав.

Пункт 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», зокрема п.п. «в» цього пункту, на який посилається податкова інспекція, не передбачає такого випадку для анулювання реєстрації платника податків як факт декларування податкового зобов'язання в сумі меншій, ніж сума податкового кредиту.

Податковий орган мав право анулювати реєстрацію платника податку на додану вартість на підставі вказаної вище норми закону виключно у випадках, які визначені у ній.

Відповідно до п.п. «в» пункту 9.7. статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для анулювання реєстрації платника податку на додану вартістю є реєстрація особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, платником єдиного податку або набуття такою особою статусу суб'єкта інших спрощених систем оподаткування, які визначають особливий порядок нарахування чи сплати податку на додану вартість, відмінний від тих, що встановлені цим Законом, чи звільняють таку особу від сплати цього податку за рішенням суду або з будь-яких інших причин.

При цьому словосполучення «з будь-яких інших причин» законодавцем вжито у такій граматичній конструкції як «особа, зареєстрована як платник податку, стає суб'єктом інших спрощених систем оподаткування, які звільняють таку особу від сплати цього податку за рішенням суду або з будь-яких інших причин».

Отже, п.п. «в» пункту 9.7. статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» містить вичерпний перелік випадків, за яких податкова інспекція анулює реєстрацію платника податку на додану вартість, до якого не входить такий випадок як наявність будь-якої іншої причини, що не визначена у цьому Законі, та який не підлягає розширеному тлумаченню.

Підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29.07.2010 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України в порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун