Справа № 826/255/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/255/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2015 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Ада» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним наказу та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фірма «Ада» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну (збільшення) позовних вимог, просило: визнати протиправним наказ № 1820 від 11.08.2014 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» щодо ТОВ «Ада»; скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві від 04.09.2014 № та № , як такі, що є протиправними.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2015 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Фірма «Ада» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Торговий дім «Ортей», ТОВ «Трейдайленд» за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки відповідачем складено акт перевірки від 20.08.2014 № 3688/26-58-22-08-11/21569796, в якому зафіксовані порушення ТОВ «Фірма «Ада» вимог:

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в загальному розмірі 289 843,00 грн., в тому числі: за квітень 2012 р. на суму 50 007,00 грн., за травень 2012 р. на суму 40 399,00 грн., за червень 2012 р. на суму 33 129,00 грн., за липень 2012 р. на суму 19 833,00 грн., за серпень 2012 р. на суму 53 968,00 грн., за жовтень 2012 р. на суму 25 127,00 грн., за листопад 2012 р. на суму 31 043,00 грн., за грудень 2012 р. на суму 36 337,00 грн.;

- пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 304 335,00 грн., в тому числі по періодах: за І півріччя 2012 р. на суму 129 712,00 грн., за ІІІ квартал 2012 р. на суму 207 203,00 грн., за 2012 рік на суму 304 335,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 04.09.2014 винесено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 380 419, 00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 304 335, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 76 084, 00 грн.;

- № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 362 304, 00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 289 843, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 72 461, 00 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки господарські операції підтверджені первинною документацією, то вони були реальними, у зв'язку з чим є підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п. 75.1. ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 79.2. ст. 79 ПК України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було прийнято наказ №1820 від 11.08.2014 щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача.

Копію наказу ДПІ у Солом'янському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві № 1820 від 11.08.2014 було вручено директору ТОВ «ФІРМА «АДА» Шевченко Вікторії Миколаївні 11.08.2014 (копія наказу № 1820 з доказом про вручення міститься в матеріалах справи).

Направлення на перевірку № 915/26-58-22-08-09 від 11.08.2014 було пред'явлено під розписку директору ТОВ «ФІРМА «АДА» Шевченко Вікторії Миколаївні 11.08.2014 (копія направлення № 915 з доказом про вручення міститься в матеріалах справи).

Щодо доводів позивача про відсутність підстав для проведення перевірки колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на підставі п.п. 16.1.5. 16.1.7. п. 16.1 ст. 16, п.п. 20.1.2, 20.1.14. п. 20.1 ст. 20, п 73.5. ст. 73. Податкового кодексу України, у зв'язку із отриманням листа СУ ФР ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 01.11.2013 № 788/26-25-09, з метою контролю за дотриманням вимог податкового законодавства, на податкову адресу позивача надіслано запит від 02.12.2013 № 15505/10/26-58-22-08-09 щодо надання пояснення та їх документального підтвердження з питань взаємовідносин з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОРТЕЙ», ТОВ «ТРЕЙДАЙЛЕНД» (копія запиту від 02.12.2013 міститься в матеріалах справи).

Позивачем відповіді на запит від 02.12.2013 № 15505/10/26-58-22-08-09 не надано, в зв'язку з чим відповідачем було проведено виїзну перевірку, в ході якої директору ТОВ «ФІРМА «АДА» Шевченко Вікторії Миколаївні, вручено лист-запит від 11.08.2014 щодо надання до перевірки належним чином завірених копій підтверджуючих документів здійснення фінансово-господарських операцій при взаємовідносинах з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОРТЕЙ», ТОВ «ТРЕЙДАЙЛЕНД» та пояснень щодо відображення в додатках №5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до декларацій з податку на додану вартість, сум ПДВ по податковим накладним, виписаних ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОРТЕЙ», ТОВ «ТРЕЙДАЙЛЕНД», та про включення (не включення) до складу витрат (валових витрат) сум сформованих за рахунок вказаних контрагентів.

Пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно із п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено наступне: у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності,-

В зв'язку з тим, що ТОВ «ФІРМА «АДА» станом на останній день перевірки не надано підтверджуючих первинних документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОРТЕЙ» та з ТОВ «ТРЕЙДАЙЛЕНД», перевірку проведено з посиланням на ІС «Податковий Блок».

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду України від 24.12.2010 у справі № 21-25а10 вказано, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки, а тому позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки перевірка господарської діяльності позивача була проведена, за результатами якої складено акт та податкові повідомлення-рішення, то, навіть за умови наявності підстав для визнання оскаржуваного наказу протиправним та його скасування, порушене право позивача не буде захищене.

Щодо вимоги позивача про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві від 04.09.2014 № та № колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фірма «Ада» (покупець) було укладено з ТОВ «Трейдайленд» (постачальник) договір поставки № 05/10 від 05.10.2012, з ТОВ «Торговий дім «Ортей» (постачальник) - договір поставки № 21/3 від 21.03.2012 р., відповідно до умов яких, постачальник зобов'язується поставити, а покупець оплатити товар за цінами в кількості, асортименті і в терміни узгоджені сторонами. Асортимент товару: папір, паперова продукція.

На підтвердження виконання робіт за вказаним договорами позивачем надано суду: бухгалтерські довідки, видаткові накладні, які свідчать про видаткові операції; податкові накладні, які свідчать про нарахування та сплату сум податку на додану вартість у зв'язку із постачанням послуг/товарів; товарно-транспортні накладні, які свідчать про перевезення товарів; платіжні доручення, які свідчать про рух активів; специфікації в яких зазначено асортимент товару, кількість, вид, ціна.

Товари (папір) поставлявся на умовах вивезення позивачем цих товарів з місцезнаходження складу постачальника автотранспортом позивача. Перевезення здійснювалося на підставі договору від 30.05.2006 № 8, укладеного з ФОП ОСОБА_3, на перевезення вантажів автомобільним транспортом. ФОП ОСОБА_3 зареєстрований платником єдиного податку. Перевізник має у власності малотоннажний фургон ГАЗ 3302-415 з державним реєстраційним номером НОМЕР_4.

Згідно з п. 198. 1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198. 2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6. ст. 198 Кодексу, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 ПК України).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Як вбачається з листа СУ ФР ДПІ у Подільському районі ТУ Міндоходів у м. Києві від 01.11.2013 № 788/26-25-09 у СУ ФР ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000037 внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України. Встановлено, що протягом 2011 р. - 2012 р. на рахунок «фіктивного» підприємства ТОВ «Річ альянс» перераховували кошти «транзитні» підприємства, у тому числі ТОВ «ТРЕЙДАЙЛЕНД» (код 38347763), ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОРТЕЙ» (код 38104696. )

Також, відповідачем надано копію почеркознавчої експертизи підписів директора ТОВ «Торговий Дім Ортей» гр. ОСОБА_4 від 22.06.2013 № 524, згідно якої встановлено, що підписи від імені ОСОБА_4 у наданих на дослідження документах, ймовірно виконані не гр.. ОСОБА_4, а іншою особою.

Крім того, відповідно до акту ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 787/22-8/38104696 від 28.02.2013 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торговий Дім «Ортей» (ПН 38104696) щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.03.2012 по 30.09.2012, в якому зазначено, що в ході проведення відповідних заходів з метою проведення зустрічної звірки не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця, в зв 'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) договорів про господарські відносини, актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів.

Стосовно контрагента позивача ТОВ «ТРЕЙДАЙЛЕНД» колегія суддів звертає увагу на наступне.

Директором, головним бухгалтером та засновником в одній особі є ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_3).

Відповідно до копії почеркознавчої експертизи підписів директора ТОВ «Трейдайленд» гр. ОСОБА_5 від 22.06.2013 № 522 підписи в документах, які надані на експертизу ймовірно виконані не гр. ОСОБА_5, а іншою особою:

В акті ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 13.05.2013 № 1616/22- 9/38347763 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдайленд» (код 38347763) щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.09.2012 по 31.03.2013» зазначено, що за юридичною адресою підприємства відсутні первині та бухгалтерські документи: договори, накладні, товарно - транспортні накладні, податкові накладні, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, банківські виписки та будь - які інші первинні бухгалтерські документи, регістри бухгалтерського обліку, що засвідчують; підписи від імені ОСОБА_5 в статутних документах, первинних документах та реєстраційній картці виконано різними особами. За результатами аналізу документів, які є в обліковій справі ТОВ «Трейдайленд», даних податкової звітності встановлено відсутність трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортних засобів та торгівельного обладнання, (декларація на прибуток), що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб 'єктом господарювання, задекларованого основного виду діяльності.

Більш того, 11.03.2013 анульовано свідоцтво ТОВ «Трейдайленд» про реєстрацію платника податку на додану вартість від 21.09.2012 №200071508, у зв'язку з « 41» - ліквідація за власним бажанням.?

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно Постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

Як уже зазначалось на підставі даних податкової звітності контрагентів позивача встановлено відсутність в останніх трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортних засобів та торгівельного обладнання.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт реального виконання умов договорів, що надало б йому право на формування податкового кредиту з огляду також і на наступне.

Згідно з ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216).

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Колегія суддів приходить до висновку, що фінансово-господарська діяльність контрагентів позивача здійснювалась ними поза межами правового поля, а укладені ними правочини (договори) є такими, що вчиненні без мети настання реальних наслідків, а тому недійсність договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, не потребує доведення в силу їх нікчемності. Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що договори не визнавалися недійсними в судовому порядку, оскільки в даному випадку, визнання таких правочинів недійсними судом не вимагається.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10 наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві від 04.09.2014 № та № є правомірними, оскільки винесені з дотриманням норм чинного податкового законодавства, що не було враховано судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності

суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - довів правомірність своїх дій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2015 - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Ада» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним наказу та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 30.04.2015.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.