Справа № 826/2596/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 квітня 2015 року 11:52 № 826/2596/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.

при секретарі Мальчик І.Ю.,

за участю:

представника позивача: Щеколдін М.Ю.,

представника відповідача: Шендрик С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Богдан Авто" до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 26.07.2013р. № за формою «Р».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2014 року у справі № 826/2596/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 26.07.2013 року № .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.03.2015 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 року у справі № 826/2596/14 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанцій.

Відповідно до вказаної ухвали, під час нового розгляду суду першої інстанції слід встановити, які саме порушення стали підставою прийняття оскаржуваних рішень, надати оцінку доводам сторін, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із законодавством.

Адміністративний позов мотивовано тим, що ТОВ "Богдан Авто" цілком правомірно відображено коригування та заповнено розрахунок сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість, оскільки в даному випадку, на дату повернення коштів у підприємства, як платника податку на додану вартість, зник об'єкт оподаткування, оскільки стала відсутньою операція поставки. В даному випадку, повернення грошових коштів підприємством (продавцем) неплатнику ПДВ (покупцю) підтверджує відсутність факту поставки товарів та відповідно відсутність об'єкту оподаткування, адже поставка товарів не відбулась та не відбудеться. Таким чином, у разі якщо на дату отримання коштів (передплата, аванс) від неплатника ПДВ позивачем були визначені податкові зобов'язання з ПДВ, то, здійснивши повернення цих коштів, позивач вправі відкориговувати свої податкові зобов'язання з ПДВ за загальним правилом, визначеним п.192.1 ст.192 Податкового кодексу.

В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, в судовому засіданні, проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Як на підставу заперечень проти позову посилався на прийняття оскаржуваного рішення у межах компетенції, без порушення приписів законодавства, що жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси позивача, оскільки позивачем в порушення п.192.3 ст.192 Податкового кодексу, здійснено коригування податкового зобов'язання не платникам ПДВ у зв'язку з поверненням грошових коштів, що відображено в Додатку №1 Розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, суд дійшов наступних висновків:

Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено виїзну планову перевірку ТОВ "Богдан Авто" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 21.07.2010 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 21.07.2010 по 31.12.2012, за результатом якої складено акт від 19.04.2013 № 1401/22-5-04/37176517.

В ході проведення перевірки, контролюючим органом встановлено порушення ТОВ "Богдан Авто" вимог: п. 188.1 ст. 188, пп.пп. 192.1.1, 192.1.2 п. 192.1 п. 192.2, п. 192.3 ст. 192, п.п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК внаслідок чого позивачем занижено ПДВ на загальну суму 474585 грн. (у т.ч.: за серпень 2011р. - 40607 грн., за вересень 2011р. - 4071 грн., за жовтень 2011р. - 3616 грн., за листопад 2011р. - 20954 грн., за грудень 2011р. - 33219 грн., за січень 2012р. - 1792 грн., за лютий 2012р. - 962 грн., за березень 2012р. - 25067 грн., за червень 2012р. - 16382 грн., за серпень 2012р. - 41222 грн., за вересень 2012р. - 285510 грн., за жовтень 2012р. - 1183 грн.), а також заниження залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за грудень 2012 на суму 18873 грн.; пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу, в результаті чого занижено податок на прибуток, на загальну суму 27060грн.; п.3.5.1.4 - пп.164.2.17, пп.164.2.19, п.164.2, п.164.3 ст.164, з уахуванням вимог п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, внаслідок допущених порушень донараховано податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1416,93грн.; п.п.49.18.2, п.49.18 ст.49 Податкового кодексу, ТОВ "Богдан Авто" несвоєчасно подано Декларацію з податку на прибуток підприємства за ІІ-ІІІ квартал 2011року, за ІІІ квартали 2012р. .; п.п.49.18.1, п.49.18 ст.49 Податкового кодексу, ТОВ "Богдан Автонесвоєчасно подано Декларацію з податку на додану вартість за грудень 2012р.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.05.2013 №.

Рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 08.07.2013 №1858/10/26-15-10-04-04 про результати розгляду скарги, залишеним без змін рішенням Міндоходів України від 05.08.2013 №8292/6/99-99-10-01-15 про результати розгляду скарги, скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.05.2013 №.

На підставі вказаного вище рішення та акту від 19.04.2013 № 1401/22-5-04/37176517, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.07.2013 №, яким, за порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу, позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 593231 грн. (у т.ч.: основний платіж - 474585 грн., штраф - 118646 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою відображених у рядку 08.1 Декларацій «коригування згідно ст.192 Податкового кодексу обсягів постачання та податкових зобов'язань» показників за період з 01.05.2011р. по 31.12.2012 р. у загальній сумі 1951164грн. до зменшення, контролюючим органом встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій із повернення попередньої оплати (коштів) фізичним особам та товару, зміна вартості та кількості товарів та самостійним виправленням помилки.

Проведеною перевіркою відображеного показника за період: з 01.03.2011р. по 31.12.2011р. в сумі 94157грн. до зменшення; з 01.01.2012р. по 31.12.12р. в сумі 1857007грн. до зменшення, на підставі наступних документів: договорів фінансово-господарської діяльності, виписок банку з додатками, реєстрів виданих податкових накладних, розрахунків коригування, регістрів бухгалтерського обліку по рахунку 311,361,631,6415,643, податкової звітності, розрахунків коригування, встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 08.1 Декларації, всього на загальну суму 149432грн.

Перевіркою встановлено, що ТОВ "Богдан Авто" в порушення п.192.3, ст.192 Податкового кодексу, здійснено коригування податкових зобов'язань не платникам ПДВ в зв'язку з поверненням грошових коштів, що відображено в Додатку №1 Розрахунок коригування сум податку на додану вартість до Податкової декларації з податку на додану вартість.

Виходячи з викладеного контролюючим органом, зроблено висновок про заниження ТОВ "Богдан Авто" податкових зобов'язань по податку на додану вартість на загальну суму 149432грн.

В свою чергу, позивач не погоджується з нарахуванням грошового зобов'язання з ПДВ в частині порушення ним ст. 192 ПК щодо неправомірного коригування податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з поверненням передплати.

Відповідно до п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Згідно з пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Згідно з пп. 192.1.2 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.

Пунктом 192.2 ст. 192 Податкового кодексу України передбачено, що норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.

Зменшення суми податкових зобов'язань платника податку - постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у т.ч. при перегляді цін, пов'язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

Відповідно до п. 192.3 ст. 192 Податкового кодексу України результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Судом встановлено, що за період з 01.05.2011 по 31.12.2012 позивачем здійснено коригування податкових зобов'язань з ПДВ до зменшення на загальну суму 1951164 грн. у зв'язку з поверненням попередньої оплати (коштів) фізичним особам та товару, зміни вартості та кількості товарів та самостійним виправленням помилки.

Разом з тим, відповідач вказує, на заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 149432 грн., оскільки позивачем здійснено повернення попередньої оплати (коштів) фізичним особам, які не зареєстровані платниками ПДВ.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. "а" п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України дата надходження авансового платежу є датою виникнення у продавця податкових зобов'язань з ПДВ.

Отже, наведена норма п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України передбачає відповідне коригування сум податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, при цьому, не містить положень щодо обов'язкової наявності статусу платника ПДВ покупця.

Дані положення свідчать про те, що, у разі якщо на дату отримання коштів (передплата, аванс) від неплатника ПДВ позивачем були визначені податкові зобов'язання з ПДВ, то, здійснивши повернення цих коштів, позивач вправі відкоригувати свої податкові зобов'язання з ПДВ за загальним правилом, визначеним п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України.

При цьому, абз. 2 п. 192.2 ст. 192 Податкового кодексу України, на який відповідач зробив посилання в акті перевірки, не підлягає застосуванню до описаних в цьому ж акті випадків, оскільки за своїм змістом додаткові вимоги даної норми стосуються лише тих випадків, коли покупець не є платником ПДВ на дату постачання товарів і в подальшому здійснює повернення поставленого товару. Якщо ж постачання товарів не відбулось, то й вимоги абз. 2 п. 192.2 ст. 192 ПК у такому разі не застосовуються.

Згідно із ст.ст. 620, 666 Цивільного кодексу України у разі якщо умови договору купівлі-продажу не виконані та фактичної поставки товару не здійснено, то покупець вправі вимагати передачі проданої речі або відмовитися від виконання договору і вимагати відшкодування збитків. У такому разі повернення покупцю раніше перерахованого ним авансового платежу розгляд-дається цивільно-правовим законодавством як розірвання угоди.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що при поверненні авансу у зв'язку з розірванням угоди купівлі-продажу, операція з поставки товару не відбудеться, у зв'язку з чим об'єкт оподаткування у постачальника відсутній.

З огляду на викладене, неогрунтованим є висновок відповідача про порушення позивачем вимог пп.пп. 192.1.1, 192.1.2 п. 192.1 п. 192.2, п. 192.3 ст. 192 Податкового кодексу України та заниження податкового зобов'язання по ПДВ в розмірі 149432грн.

Судом також встановлено, що ТОВ «Богдан Авто» за період з 21.07.2010р. по 31.12.2012р. задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 47708626,0грн.

В свою чергу, перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 21.07.2010.по 31.12.2012р. встановлено його завищення всього в сумі 344 026грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач мав господарські відносини з ТОВ «Бізнес Ресурс 2011» (), на підставі договору про надання послуг від 01.03.12р. №0312-1.

ТОВ «Богдан Авто» отримано від постачальника податкові накладні на загальну суму 148662гр.

Як встановлено судом, при здійсненні відповідних заходів щодо проведення зустрічної звірки ТОВ «Бізнес Ресурс 2011» контролюючим органом встановлено, що операції ТОВ «Бізнес Ресурс 2011» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, яке економічно необхідне для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

ТОВ «Бізнес Ресурс 2011» відсутні об'єкти оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток по операціях з продажу товарів (послуг) підприємствам - покупцям.

На підставі чого, контролюючий орган зробив висновок про те, що на порушення п.188.1 ст.188 Податкового кодексу товариством завищено податковий кредит всього на загальну суму 24777грн.

ТОВ «Богдан Авто» мало господарські відносини з ДП «Есселте-трейд»/ДП «Транспортне підприємство «Богдан», на підставі договору оренди транспортного засобу №26 від 01.05.2011року.

При проведенні перевірки, відповідач використав акт №3646/22-52/32205380 від 19.10.12р. «Про неможливість проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Есселте-трейд» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту за період з 01.08.2011р. по 31.08.2011р., яким встановлено, що підприємством відображені в податковій звітності правові взаємовідносини з суб'єктами господарювання без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків.

На підставі чого, відповідач зробив висновок про завищення податкового кредиту всього на суму 1470грн.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Крім того Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. ( абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що для формування податкового кредиту та витрат, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Перевіривши дійсність господарських взаємовідносин позивача з контрагентами, суд приходить до висновку, що позивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту, з огляду на те, що надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України".

Крім того, в обґрунтування законності спірного податкового повідомлення-рішення відповідач посилається на інформацію відносно контрагентів позивача, зокрема, відсутності необхідних умов для ведення господарської діяльності.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Окрім вищевикладеного суд вважає за необхідне відзначити, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 року по справі № К/800/27746/13.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для податкової економії.

Однак, як встановлено судом, за наслідками дослідження наявних у справі доказів, у розглядуваному випадку, існування відповідних обставин податковим органом не доведено; реальність виконання операцій з поставки позивачеві товарів в рамках господарських правовідносин з ТОВ «Бізнес Ресурс 2011» та ДП «Есселте-трейд» підтверджується необхідними первинними документами.

Фактично, в основу оспорюваного донарахування податковим органом покладено аналіз фінансово-господарських правовідносин між третіми особами - попередніми перепродавцями товару, з якими позивач не перебував у безпосередніх правовідносинах.

Однак самі по собі доводи щодо порушень, допущених третіми особами, а не власне позивачем, за відсутності інших обставин, які б свідчили саме про недобросовісність позивача як платника податків, не можуть бути підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди Товариства.

Слід зазначити, що за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Товариством незаконної податкової вигоди, правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім контрагентам.

У даній справі, доказів участі позивача разом з контрагентами у схемі транзитного руху коштів податковим органом не представлено, так само як і доказів побудови Товариством фінансово-господарських правовідносин на підставі свідомого укладання договору з фіктивним підприємством з метою перенесення податкового навантаження на особу, яка не виконує свої податкові зобов'язання.

Також, суд звертає увагу й на принцип індивідуальної юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, суд прийшов до висновку, що у позивача були всі підстави для віднесення витрат пов'язаних із веденням господарської діяльності до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення, а тому останнє підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 26.07.2013р. № за формою «Р».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 23.04.2015р.

Суддя Є.В. Аблов