Справа № 826/2805/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 квітня 2015 року № 826/2805/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

та представників:

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача - Горбач Н.В. Костюченко І.В.,

від третьої особи-1 - Логінова К.Е.,

від третьої особи-2 - Миронюка Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_7
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,
треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача:
Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «Кристалбанк»,
Публічне акціонерне товариство «Терра банк»
про скасування рішення та визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_7) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач, Фонд), в якому просить визнав скасувати рішення відповідача про створення Публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «Кристалбанк» та визнати протиправними дії Фонду щодо передачі активів та зобов'язань Публічному акціонерному товариству «Перехідний банк «Кристалбанк».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2015 року за результатами проведення попереднього судового засідання до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «Кристалбанк» (далі по тексту - третя особа-1, ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк») та Публічного акціонерного товариства «Терра банк» (далі по тексту - третя особа-2, ПАТ «Терра банк» та призначено справу до судового розгляду.

У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В обґрунтування викладеної у позовні позиції зазначили про не доведення до громадськості рішення відповідача про створення перехідного банки, так само як не було оприлюднено план врегулювання та оцінка стану банку, що позбавило вкладників банку, зокрема, позивача, можливості дізнатися про дійсні заходи, спрямовані на виведення неплатоспроможного банку з ринку та чи дотримано Фондом вимоги законодавства стосовно повноважень і підстав створення перехідного банку. Крім того, представники позивача зауважили на невиконанні Фондом обов'язку по повідомленню боржників і кредиторів неплатоспроможного банку про передачу активів і зобов'язань приймаючому банку шляхом розміщення узагальненої інформації на офіційних сайтах Фонду, неплатоспроможного банку та приймаючого банку, що зумовило відсутність у клієнтів неплатоспроможного банку інформації, які саме та в якому об'ємі активи та зобов'язання ПАТ «Терра банк» були передані до перехідного банку.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували та надали суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначили про дотримання відповідачем вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час прийняття оскаржуваного позивачем рішення. Крім того, звернули увагу суду на безпідставне посилання позивача на положення статті 40 названого Закону, яка спірні правовідносини не врегульовує.

Представник ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» проти задоволення позову також заперечував та надав суду письмові пояснення, в яких зазначив про розміщення на офіційному сайті Фонду інформації про створення перехідного банку та про передачу частини активів та зобов'язань ПАТ «Терра банк» до ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк», зокрема, зобов'язань щодо повернення вкладникам грошових коштів у межах гарантованої Фондом суми, залучених ПАТ «Терра банк». Відповідна інформація була також розміщена на сайтах третіх осіб. Отже посилання позивача про порушення його права щодо поінформованості відносно факту створення ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» та передачі йому частини активів та зобов'язань є необґрунтованими. Також представник третьої особи-1 зауважив, що позивач до моменту звернення до суду жодного разу не звертався ані до ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» з метою отримання інформації щодо підтвердження або спростування факту наявності у останнього будь-яких зобов'язань перед ним як вкладником чи кредитором ПАТ «Терра банк», які могли бути передані від останнього.

Представник третьої особи-2 проти задоволення позову також заперечував та підтримав позиції, викладені представниками відповідача та третьої особи-1.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_7, як вкладником, та ПАТ «Терра банк» 02 та 03 жовтня 2013 року, а також 04 червня 2013 року було укладено ряд договорів банківського вкладу (депозиту) з виплатою процентів щомісячно «Депозит «Родинний» та в кінці терміну «Депозит «Яскрава сімка».

На підставі постанови Правління Національного Банку України від 21 серпня 2014 року №518 «Про віднесення ПАТ «Терра банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 21 серпня 2014 року №72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра банк», згідно з яким з 22 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Терра банк» - Ірклієнка Ю.П.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду №122 від 20 листопада 2014 року та наказу Фонду від 21 листопада 2014 року №232 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Терра банк» на один місяць до 22 грудня 2014 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра банк» - Ірклієнка Ю.П. на один місяць до 22 грудня 2014 року.

В межах строку дії тимчасової адміністрації ПАТ «Терра банк» 13 жовтня 2014 року рішенням Фонду №224/14 було затверджено план врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Терра банк» з найменш витратним для Фонду способом виведення з ринку - створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку.

На підставі зазначеного плану врегулювання 08 грудня 2014 року Фондом було прийнято рішення №257/14 про створення перехідного банку ПАТ «Перехідний банк «Крситалбанк», а 22 грудня 2014 року уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Терра банк» здійснено передачу частини активів та зобов'язання останнього ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк», за результатами якої останній набув зобов'язань щодо повернення грошових коштів вкладників в межах гарантованої суми, залучених ПАТ «Терра банк».

Вважаючи рішення Фонду про створення ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» незаконним, позивач просить його скасувати, а дії Фонду щодо передачі активів та зобов'язань ПАТ «Терра банк» до ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» протиправними

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд звертає увагу на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. №4452-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України від 23.02.2012р. №4452-VI).

Відповідно до частини 1 статті 1 названого Закону ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Частиною 2 названої статті також закріплено, що метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

У зв'язку з викладеним основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому Законом України від 23.02.2012р. №4452-VI, здійснює такі функції як, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно статті 11 Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI управління поточною діяльністю Фонду здійснює Виконавча дирекція Фонду.

Виконавча дирекція Фонду складається з п'яти членів. Рішення виконавчої дирекції Фонду приймаються на засіданнях простою більшістю голосів за умови участі в засіданні не менше ніж чотирьох членів виконавчої дирекції.

Повноваження Виконавчої дирекції Фонду закріплені у статті 12 названого Закону.

Зокрема, частиною 6 згаданої статті закріплено, що до повноважень Виконавчої дирекції Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку відноситься прийняття рішення про затвердження плану врегулювання та змін до нього.

Відповідно до визначення, наведеного у пункті 10 частини 1 статті 2 Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI план врегулювання - це рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Положеннями статті 39 названого Закону закріплено, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду. За рішенням виконавчої дирекції Фонду цей строк може бути продовжений до 30 днів.

План врегулювання складається відповідно до вимог, встановлених актами Фонду. У плані врегулювання на підставі оцінки фінансового і майнового стану банку визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із таких способів:

1) ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб у порядку, встановленому цим Законом;

2) ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку;

3) відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією;

4) створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку;

5) продаж неплатоспроможного банку інвестору.

Частиною 4 зазначеної статті також закріплено, що після затвердження плану врегулювання тимчасова адміністрація та/або ліквідація банку здійснюються на підставі і на виконання плану врегулювання.

Виконавча дирекція Фонду у будь-який час має право вносити зміни та доповнення до плану врегулювання.

Тим часом, виконавча дирекція Фонду зобов'язана внести зміни до плану врегулювання в частині зміни способу виведення неплатоспроможного банку з ринку, якщо реалізація обраного способу виведення банку з ринку виявилася неможливою протягом строків, визначених планом врегулювання.

Відповідно до частини 5 статті 39 Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI Фонд зобов'язаний подати план врегулювання та зміни до нього до Національного банку України не пізніше семи днів з дати затвердження.

Натомість частина 6 згаданої статті закріплює, що Фонд вживає будь-яких заходів на виконання плану врегулювання без повідомлення та отримання згоди учасників, боржників, кредиторів (вкладників) банку.

При цьому учасники, кредитори (вкладники) банку не мають права вимагати припинення або дострокового виконання зобов'язань банку та/або відшкодування їм збитків, понесених внаслідок виконання плану врегулювання.

Аналіз наведених положень Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI дає підстави для висновку, що виключно до повноважень Фонду віднесено питання визначення способу заходів щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, перелік яких наведений у частини 2 статті 39 зазначеного Закону.

Саме приймаючи відповідне рішення Фонд визначає заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, одним з яких є створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку і на реалізацію такого рішення вже приймається рішення про створення перехідного банку.

Відповідні висновки узгоджуються з нормою, викладеною у частині 1 статті 42 Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI, в якій зазначено, що Фонд на підставі плану врегулювання приймає рішення про утворення перехідного банку із передачею всіх або частини активів і зобов'язань одного або декількох неплатоспроможних банків.

Проте, як вбачається зі змісту адміністративного позову, відповідне рішення ОСОБА_7 не оскаржує, що виключає підстави для скасування рішення Фонду про створення перехідного банку, прийнятого на його підставі.

Так само не підлягає задоволенню вимоги позивача про визнання дій Фонду щодо передання активів та зобов'язань ПАТ «Терра банк» до ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» протиправними, оскільки такі дії вчиненні на виконання рішення Фонду про затвердження плану врегулювання, яке є чинним на момент розгляду справи.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов'язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (ч.1 ст.161 КАС України).

З огляду на встановлені у справі обставини та положення законодавства в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, враховуючи відсутність інших доводів позивача на обґрунтування даних позовних вимог, суд вважає вимоги позивача недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями ст.ст.69-71, 94, 158-163, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_7 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «Кристалбанк», Публічне акціонерне товариство «Терра банк» про скасування рішення та визнання протиправними дій - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська