Справа № 349/967/14-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015р. м. Київ К/800/57133/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі Івано-Франківської області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі Івано-Франківської області на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції з позовом в якому просила визнати протиправною відмову УПФ України в Рогатинському районі щодо виплати їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, та зобов'язати відповдіача нарахувати та виплатити їй вказану грошову допомогу.

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відповідачем неправильно застосовано положення Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», у зв'язку із чим було безпідставно відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів при звільненні.

У поданій касаційній скарзі відповідач заявив вимоги про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, скаржник зазначає, що у нього відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу 10 місячних посадових окладів при виході на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту першого частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини. ОСОБА_4 30.08.2011 року звільнена з посади у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає їй продовження даної роботи (п.2 ст.40 КЗпП України) (а.с.16).

Позивачу з 31.08.2011 року було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», що підтверджується довідкою, виданою УПФ України в Рогатинському районі (а.с.5).

15.11.2011 року УПФ України в Рогатинському районі ОСОБА_4 було відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з тих підстав, що вона звільнена з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КзпП України (а.с.17).

26.06.2014 року ОСОБА_4 повторно відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з тих підстав, що вона звільнена з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.9).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно з частиною тринадцятою статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) (в редакції чинній на момент звільнення позивача) державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

З 20.01.1994 року діють норми Закону України від 16 грудня 1993 року № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громад похилого віку в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 3721-XII). Відповідно до частини першої статті 21 згаданого Закону № 3721-XII особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків 25 років, для жінок 20 років.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3723-XII державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Суб'єктами правовідносин у цьому випадку є державний службовець та власник або уповноважений ним орган.

Згідно з преамбулою Закону № 3721-XII цей Закон визначає основні засади державної політики щодо ветеранів праці, інших громадян похилого віку і спрямований на формування в суспільстві гуманного, шанобливого ставлення до них і забезпечення їх активного довголіття.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 30 Закону № 3723-XII, крім загальних підстав, передбачених КЗпП, державна служба припиняється у разі досягнення державним службовцем граничного віку проходження держслужби (для жінок 55 років згідно із статтею 23 цього ж Закону).

По суті аналогічно такі правовідносини врегульовані статтею 38 КЗпП України.

Передбачена частиною тринадцятою статті 37 Закону №3723-XII грошова допомога є одноразовою і входить до матеріального та соціально-побутового забезпечення державних службовців і є складовою частиною трудового договору (контракту) (розділ VII зазначеного Закону). Іншими нормами (крім частини тринадцятої статті 37) цього ж розділу окремо врегульовані питання пенсійного забезпечення державних службовців, однак права на скорочення пенсійного віку не передбачають.

Правовідносини, що регулюються Законом № 3721-XII, мають інший предмет реалізацію державної політики щодо ветеранів праці, інших громадян похилого віку, а частинами першою та другою статті 21 цього Закону врегульоване локальне питання надання можливості власнику або уповноваженому ним органу в його інтересах та за його ініціативою звільнити працівника раніше настання пенсійного віку з виплатою пенсії за цей час скорочення за рахунок Державного бюджету України. Аналогічно це питання регулює і пункт 2 частини першої статті 40 КЗпП України, на підставі якого звільнена позивач. Крім того, при звільненні державного службовця за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України застосовується стаття 44 зазначеного Кодексу, згідно з якою звільненому працівникові має бути виплачена вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку. Така матеріальна допомога за своєю соціально-правовою характеристикою є аналогічною грошовій допомозі, передбаченій частиною тринадцятою статті 37 Закону № 3723-XII.

Таким чином, системний аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що Законом № 3723-XII врегульовані правовідносини з приводу матеріального та соціально-побутового забезпечення державних службовців, цей Закон є спеціальним у згаданих правовідносинах, однак він не передбачає права державного службовця на скорочення пенсійного віку (граничного віку за цим Законом). Відтак і права на передбачену частиною тринадцятою статті 37 Закону №3723-XII грошову допомогу при звільненні до досягнення граничного віку не передбачено. Підстав для вибіркового, субсидіарного, компенсаційного застосування пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України як підстави для звільнення, частини першої статті 21 Закону № 3721-XII як підстави для скорочення пенсійного віку з частиною тринадцятою статті 37 Закону №3723-XII як підстави для виплати грошової допомоги з урахуванням відмінності відносин, які ці норми регулюють, на думку колегії суддів, немає.

Водночас 26 листопада 2013 року Конституційний Суд України у справі № 1-14/2013 прийняв Рішення та надав висновки щодо офіційного тлумачення положення частини тринадцятої статті 37 Закону № 3723-XII у системному зв'язку з положеннями пункту 2 частин першої, другої статті 40 КЗпП України, статті 21 Закону № 3721-XI, у якому зазначив, що грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, в тому числі стажу державної служби не менше 10 років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині тринадцятій статті 37 Закону № 3723-XII не встановлено.

Тобто, грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Тому розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, визначених у пункті 2 частини першої статті 40 КЗпП України, не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років.

Отже, у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2014 року № 21-22а14 у справі за аналогічним позовом.

27.03.2014 року був прийнятий Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII, положеннями абз.2 п.п.2 п.24 розділу ІІ якого дійсно внесено зміни до Закону України «Про державну службу», зокрема виключено ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Згідно п. 2 розділу IV «Прикінцевих положень» вищевказаний Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 1 квітня 2014 року, крім, зокрема, абзацу другого підпункту 2 пункту 24 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 травня 2014 року.

Тобто, ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» виключається лише з 1 травня 2014 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звільнена з державної служби 30.08.2011 року, а взята на облік до відповідача 31.08.2011 року, тобто до моменту виключення положень ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу», а тому позивач має право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів.

Враховуючи викладене вище та той факт, що відповідачем не встановлено інших порушень чи невідповідностей позивача вимогам Закону України «Про державну службу», суди попердніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідачем неправильно застосовано положення Закону України «Про державну службу» та Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», у зв'язку із чим безпідставно відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги при звільненні у розмірі 10 місячних посадових окладів.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з оскаржуваних судових рішень вбачається, що при їх ухвалені, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рогатинському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року у справі № 349/967/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко