Справа № 816/1329/15
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1329/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.,

представника позивача та третьої особи - Целіка В.В.

представника відповідача - Гавриленко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукла" Пономарьова Олександра Олександровича до Відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дукла" про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2015 року позивач Ліквідатор Пономарьов О.О. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукла" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дукла" про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання надіслати на юридичну адресу ТОВ "Дукла" наказ господарського суду Одеської області від 25 лютого 2015 року у справі № 11-29/176-07-4002, зобов'язання зняти накладені арешти в рамках виконавчого провадження № 46745009 та зобов'язання закінчити виконавче провадження № 46745009.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Дукла" від 13 березня 2015 року вирішено припинити діяльність товариства та призначено ліквідатора. 06 квітня 2015 року ліквідатор Пономарьов О.О. звернувся до відповідача з вимогою закінчити виконавче провадження, зняти накладені в його межах арешти з майна ТОВ "Дукла" та надіслати наказ господарського суду Одеської області від 25 лютого 2015 року у справі № 11-29/176-07-4002. ВДВС Полтавського РУЮ заяву позивача залишено без задоволення. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та просить суд зобов'язати орган ДВС задовольнити його вимогу, викладену в заяві від 06 квітня 2015 року.

Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, вважає дії ВДВС Полтавського РУЮ вважає правомірними, а позовні вимоги - безпідставними, з підстав викладених у запереченні на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у ВДВС Полтавського РУЮ знаходиться виконавче провадження № 46745009.

Відповідно до протоколу від 13 березня 2015 року № 13/30-2015 загальних зборів учасників ТОВ "Дукла", Загальними зборами учасників прийнято рішення про припинення діяльності ТОВ "Дукла" шляхом його ліквідації (а.с. 14-17).

13 березня 2015 року до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про перебування юридичної особи в стані припинення за рішенням засновників (а.с. 24-25).

Позивач звернувся до ВДВС Полтавського РУЮ із заявою від 03 квітня 2015 року № 182/3 про надсилання виконавчого документа ліквідатору та закінчення виконавчого провадження, мотивованої тим, що ТОВ "Дукла" прийнято рішення про ліквідацію про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру (а.с 19-22).

Листом від 16 квітня 2015 року № 6294 відповідач відмовив ініціатору звернення у задоволенні його клопотання через відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, зняття арештів та надіслання виконавчого документа ліквідатору, оскільки станом на 10 квітня 2015 року ТОВ "Дукла" не ліквідовано, підприємство перебуває у стані припинення (а.с. 55).

Позивач, не погоджуючись правомірністю дій/бездіяльності відповідача звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Статтею 35 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено порядок внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи.

Згідно частини другої статті 35 вказаного Закону, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи забороняється:

проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, щодо якої прийнято рішення щодо припинення;

внесення змін до Єдиного державного реєстру щодо відомостей про відокремлені підрозділи, крім відомостей про їх закриття;

проведення державної реєстрації юридичної особи, засновником (учасником) якої є юридична особа, щодо якої прийнято рішення щодо припинення.

За правилами частини першої статті 36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації голова ліквідаційної комісії, уповноважена ним особа або ліквідатор після закінчення процедури ліквідації, передбаченої законом, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами повинен подати (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстраторові необхідні документи.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що позивачем не враховано вимоги Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" та законодавче розмежування дій стосовно внесення рішень засновників про намір ліквідації і факт самої ліквідації.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 2 вказаного Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження наведено у частині першій статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", до яких, зокрема, відноситься смерть або оголошення померлим стягувача чи боржника, ліквідація юридичної особи (пункт 3), визнання боржника банкрутом (пункт 7).

Жодна з наведених підстав не відноситься до виконавчого провадження, яке є предметом розгляду даної справи, оскільки пункт 3 передбачає закінчення виконавчого провадження у разі ліквідації юридичної особи-сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, тобто фактичним припиненням існування підприємства, механізм якого визначено статтею 36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Розділом ІІІ Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачена ліквідаційна процедура.

Як вбачається з матеріалів справи, щодо ТОВ "Дукла" справа про банкрутство не порушена, а тому дія зазначеного Закону на нього не поширюється.

Частиною другої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у випадку ліквідації юридичної особи-сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

У той же час, відповідно до частин другої, третьої статті 67 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ліквідації боржника-юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії (ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Разом із тим, суд зазначає, що норми статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" є спеціальними щодо підстав і порядку закінчення виконавчого провадження, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а такої підстави закінчення виконавчого провадження як рішення засновників про намір ліквідації статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено, тому вимоги позивача у частині визнання протиправною бездіяльності щодо незакінчення виконавчого провадження є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З огляду на викладене, відсутні і підстави визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині відмови у знятті арешту з майна боржника, оскільки підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Враховуючи, що протиправної бездіяльності ВДВС Полтавського РУЮ судом не встановлено, позовні вимоги про зобов'язання закінчити виконавче провадження, боржником у якому виступає ТОВ "Дукла", та зняти арешти, накладені в межах такого виконавчого провадження, є похідними від попередніх, а відтак задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ліквідатора ТОВ "Дукла" є необґрунтованими, письмовими доказами не підтвердженими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукла" Пономарьова Олександра Олександровича до Відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дукла" про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 05 травня 2015 року.

Суддя Г.В. Костенко