Справа № 815/6984/14
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

27 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/6984/14

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника позивача Чуханенка Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса до Ліквідаційної комісії товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса (далі Відділення ВДФ, Фонд) звернулось до суду з позовом до Ліквідаційної комісії товариства з обмеженою відповідальністю «Вадіта» (далі ЛК ТОВ «Вадіта») про зобов'язання відповідача визнати кредиторські вимоги Фонду в сумі 15511 грн. 28 коп..

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року провадження у справі за позовом Відділення ВДФ закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник Фонду в апеляційній скарзі зазначає, що при вирішенні справи судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України та ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постановленого по справі судового рішення з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника позивача в підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Закриваючи провадження в адміністративній справі за позовом Відділення ВДФ до Ліквідаційної комісії ТОВ «Вадіта», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

На підставі п. 5 ч. 2 ст. 17 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 50 КАС України визначено, що суб'єкти владних повноважень можуть бути позивачами в адміністративній справі за їх позовами:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

Як встановлено матеріалами справи, предметом позовних вимог у даній справі за позовом Відділення ВДФ є зобов'язання ЛК ТОВ «Вадіта» визнати кредиторські вимоги Фонду в сумі 15511 грн. 28 коп..

Обґрунтовуючи названі позовні вимоги, позивач посилається на ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України та інші положення названого Кодексу, якими визначено правові підстави ліквідації підприємства - юридичної особи та її відносин із кредиторами.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Згідно ст. 105 названого Кодексу учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

На підставі ч. 9 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 112 ЦК України встановлено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Відповідно до ч. 3 названої статті Кодексу у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

На думку апелянта, саме цією нормою Цивільного кодексу України передбачено право Фонду на звернення до адміністративного суду із вимогою про зобов'язання ЛК ТОВ «Вадіта» визнати кредиторські вимоги Відділення ВДФ.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, наведеними вище нормами Цивільного кодексу України врегульовані правовідносини позивача з ЛК ТОВ «Вадіта» як рівноправних юридичних осіб - кредитора та боржника, та не визначені повноваження Відділення ВДФ як суб'єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, у тому числі щодо звернення з позовом до адміністративного суду.

На підставі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що позивач у спірних відносинах не виконує функції суб'єкта владних повноважень, висновок суду першої інстанції про необхідність вирішення даної справи в порядку господарського судочинства, а отже про закриття провадження в адміністративній справі, є правильним.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 30 квітня 2015 року.

Головуючий:

Судді: