Справа № К/9991/62367/11-С
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/62367/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційні скарги Головного управління юстиції у Миколаївській області в інтересах Кабінету Міністрів України та територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, третя особа Апеляційний суд Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо непровдення перерахунку та виплати заробітної плати згідно з встановленими діючим законодавством розмірами мінімальної заробітної плати з липня 2005 року по березень 2010 року. Зобов'язати Державну судову адміністрацію України провести перерахунок заробітної плати з урахуванням встановленої законом мінімальної заробітної плати з урахуванням встановленої законом мінімальної заробітної плати на відповідний період з липня 2005 року по березень 2010 року. стягнути з Державної судової адміністрації України на її користь 292990,01 грн. боргу по заробітній платі з липня 2005 року по березень 2010 року без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2010 року позов задоволено частково. визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, щодо не приведення посадового окладу ОСОБА_2 з 01 червня 2005 року у відповідність до вимог частини 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» та невиплаті їй у зв'язку з цим належного розміру заробітної плати. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з липня 2005 року по квітень 2010 року у сумі 156318,31 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року апеляційні скарги Міністерства фінансів України, Державного казначейства України,територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області, Головного управління юстиції у Миколаївській області залишено без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2010 року - без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій представники Головного управління юстиції у Миколаївській області в інтересах Кабінету Міністрів України та територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області звернулися з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційних скарг, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з жовтня 2004 року працює на посаді судді апеляційного суду Миколаївської області. Заробітна плата позивача обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок; розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу; посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

30 червня 2005 року та 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанови №514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», згідно з абзацом 2 пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01 червня 2005 року становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та №865 «Про оплату праці суддів», якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано, виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати. Постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 повинна була набрати чинності з 01 червня 2006 року.

Однак, до набрання чинності вказаною постановою Кабінет Міністрів України 21 грудня 2005 року прийняв постанову №1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів», якою було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865), у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати - 332,00грн. та передбачено, що в подальшому при підвищені мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Постановою від 31 грудня 2005 року №1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865» внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 та, зокрема, доповнено останню пунктом 4-1, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою від 03 вересня 2005 року №865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332,00 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови від 03 вересня 2005 року №865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01 вересня 2005 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати 332,00грн., що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 19 березня 2007 року визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року постанову Печерського районного суду м.Києва від 19 березня 2007 року в частині визнання протиправним та скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 залишено без змін.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 травня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21 грудня 2005 року №1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865» від 31 грудня 2005 року №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року №865.

Проте, Вищий адміністративний суд України, переглядаючи вказані рішення, у постанові від 13 квітня 2011 року №К-37929/09 скасував останні та відмовив в задоволенні позову, зазначивши, що оскільки встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 відбулося до моменту набрання нею чинності, адже вказана постанова в редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року №1310 введена в дію не була, то відповідно відсутні й підстави для висновку про те, що оскаржувані постанови звужують існуючі гарантії незалежності суддів, суперечать Закону України «Про статус суддів» та прийняті не в межах повноважень Кабінету Міністрів України.

Також цією постановою не скасовувались і не змінювались, а навпаки встановлювались надбавки та доплати за виконання особливо важливої роботи, за науковий ступінь, для вирішення соціально-побутових питань, а також визначався порядок преміювання тощо.

До того ж, постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 21 травня 2008 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року постанова Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1243 визнавалася незаконною лише в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, але не в частині заборони здійснення його перерахунку при підвищенні мінімальної заробітної плати.

Як вже зазначалось в позовній заяві ОСОБА_2 ставилась вимога про стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі, починаючи з липня 2005 року.

30 червня 2005 року Кабінет Міністрів України в межах своїх повноважень прийняв постанову №513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» та постанову №514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», якими з 01 червня 2005 року підвищив оклади, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України, а також встановив, що посадовий оклад Голови Верховного Суду України становить 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

Водночас, Кабінет Міністрів України привів посадові оклади інших суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням підвищених посадових окладів Голови Конституційного Суду України та Голови Верховного Суду України лише 03 вересня 2005 року, прийнявши постанову №865 «Про оплату праці суддів».

Однак, при цьому Кабінет Міністрів України не усунув порушення вимог частини 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» і не привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення, одночасно з окладами Голови Верховного Суду України та Голови Конституційного Суду України, оскільки надав постанові «Про оплату праці суддів» від 03 вересня 2005 року №865 чинності не з 01 червня 2005 року, а з 01 січня 2006 року (пункт 5 постанови).

Внаслідок цього з 01 червня 2005 року до 01 січня 2006 року оклади суддів усіх судів України не відповідали вимогам статті 44 Закону України «Про статус суддів».

Постановою ж Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України визнано п.5 постанови Кабінету Міністрів від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів» незаконним, також допущено поворот виконання постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів» та визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005року №513 та №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01 червня 2005 року.

Оскільки позовні вимоги стосувалися періоду з липня 2005 року по квітень 2010 року із зазначенням загального розміру невиплаченої заробітної плати, що підлягає стягненню за цей період, а суд касаційної інстанції процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, судові рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до приписів частини 2 статті 227 КАС України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції..

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги Головного управління юстиції у Миколаївській області в інтересах Кабінету Міністрів України та територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, третя особа Апеляційний суд Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.В. Ліпський

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак