Справа № П/811/4590/14
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П/811/4590/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року справа № П/811/4590/14

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу

за позовом

Приватного підприємства «Денвол Оіл»

до

Кіровоградської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем на підставі висновку акта перевірки про порушення позивачем п.198.1, п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємству зменшено розмір від’ємного значення суми податку на додану вартість.

З даними твердженнями позивач не погоджується, оскільки господарській операції між позивачем та ПМП «Домінанта» мали реальний характер, підтверджені належними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Угоди укладені між позивачем та вказаним контрагентом недійсними у судовому порядку не визнавались, загальні вимоги, передбачені Цивільним кодексом України, були дотримані, а тому такі правочини не можуть не братись до уваги податковим органом.

Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача є неправомірними, а податкове повідомлення - рішення винесено з порушенням вимог чинного законодавства, тому підлягає скасуванню.

Відповідачем до суду надано письмове заперечення, відповідно до якого позов ним не визнається в повному обсязі з наступних підстав.

Так, відповідачем зазначено, що проведеною документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено, що господарські операції позивача з контрагентом – ПМП «Домінанта» не мали реального характеру, так як укладені правочини є нікчемними. Тому, винесене за результатами перевірки податкове повідомлення – рішення, прийнято згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак адміністративний позов не підлягає задоволенню.

В судове засідання 06 березня 2015 року представники сторін не прибули подавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.218-119).

Відповідно до ухвали від 06.03.2015 року подальший розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, Приватне підприємство «Денвол Оіл» зареєстроване в якості юридичної особи Кіровоградським міським управлінням юстиції від 30.01.2009 року, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.209-211).

Основний вид діяльності за КВЕД – оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

З 01.07.2014 року по 31.07.2014 року посадовою особою Кіровоградської ОДПІ відповідно до наказу від 28.10.2014 року №2089 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного підприємства «Денвол Оіл» з питань правильності нарахування податкових зобов’язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, доходів та витрат, що враховується при визначенні об’єкта оподаткування податком на прибуток підприємства по взаємовідносинах з Приватним малим підприємством «Домінанта» за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року (а.с.14-55).

Судом встановлено, що грошові зобов’язання за вказаним податковим повідомленням-рішенням винесено податковим органом, у зв’язку з включенням до складу податкового кредиту податкових накладних виписаних в порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту податку на додану вартість.

Відповідно до договорів поставки нафтопродуктів від 22 квітня 2014 року №НП-80/14, від 25.02.2014 року №8/02, від 10.07.2014 року №10/7/14-4 ПП «Денвол Оіл» (Постачальник) зобов’язується поставити (Покупцеві) нафтопродукти (лагідно газойлеву фракцію /ЛГФ/, паливо моторне альтернативне А-95 та інші нафтопродукти) (а.с.178-180, 184-186, 191-193).

Суму 2287,00 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за липень 2014 року (а.с.65-68, 128-131).

Оплату вартості експедиційних послуг позивачем здійснено у безготівковому порядку, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.64).

Також на підтвердження реальності здійснення перевезення товару по договору №108/07 від 10.07.2014 року та отримання лігроїно-газойлевої фракції контрагентами за договорами від 22 квітня 2014 року №НП-80/14, від 25.02.2014 року №8/02, від 10.07.2014 року №10/7/14-4 позивачем до матеріалів справи долучено копії видаткових та податкових накладних, копії банківських виписок (а.с.181-182, 187-188, 190, 194-195, 197-198, 200).

Згідно з пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З аналізу зазначених норми суд вбачає, що визначальним фактором для формування валових витрат та податкового кредиту платником податку є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи – платника податку.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність – діяльність особи, що пов’язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто обов’язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб’єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності – продукція, роботи чи послуги – мають вартісний характер і цінове вираження.

Згідно з витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПМП «Домінанта», основним видом діяльності позивача є, зокрема, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (а.с.221-223).

З матеріалів справи встановлено, що ПМП «Домінанта» у липні 2014 року надавалися послуги з перевезення вантажів замовникові - ПП «Денвол Оіл» на підставі договору на виконання транспортно-експедиційних послуг перевезення та замовлень, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.224-229).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачем за господарськими операціями з ПМП «Домінанта» щодо надання транспортно-експедиційних послуг перевезення пов’язані з господарською діяльністю позивача.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування складу податкового кредиту, а саме наявність у платника податку – покупця належно оформленої та виданої податкової накладної.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих йому контрагентом у перевіряємому періоді. При цьому, ПМП «Домінанта» на момент їх виписки було зареєстроване платником податку на додану вартість, а тому, відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України мало обов’язок виписувати податкові накладні (а.с.221-223).

Суд зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік платника податку від інших осіб, від фактичної сплати його контрагентами податків до бюджету, від знаходження постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. При цьому, питання віднесення певних сум до складу витрат чи податкового кредиту не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Натомість, у разі, якщо такі особи не виконали свого зобов’язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо таких осіб.

Як встановлено судом, Кіровоградська ОДПІ під час перевірки дійшла висновку про те, що правочини позивача з ПМП «Домінанта» є нікчемними, оскільки, на її думку, вчинені без мети настання реальних правових наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У відповідності до ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Такий правочин визнається судом недійсним.

З аналізу вищевказаних норм суд вбачає, що органи податкової служби не наділені повноваженнями щодо визнання правочину недійсним. в тому числі і з мотивів порушення публічного порядку, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (нікчемний правочин), оскільки таке визнання можливе в судовому порядку, а тому висновки відповідача в частині визнання правочину нікчемним, що покладені в основу для визначення податкових зобов’язань позивачеві, не відповідають вимогам чинного законодавства, так як вчинені поза межами законодавчо визначених повноважень та з перейняттям компетенції судових органів. Висновок податкового органу про нікчемність правочину, який на його думку, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави та порушує публічний порядок не може бути беззаперечним доказом такої нікчемності, а повинен доводитись в судовому порядку шляхом подання відповідного позову на виконання законодавчо визначених повноважень.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що податковим органом порушено вимоги Податкового кодексу України при винесенні податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зміст зазначеної норми, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків визначені податкові зобов’язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Кіровоградською ОДПІ не доведено фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з ПМП «Домінанта», того що правочини укладені між ними порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави, чи наявності у вказаних осіб мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента. Суду не були надані докази про встановлення таких фактів у рішеннях інших судів.

Всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України відповідач не надав суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийняття ним оскаржуваного податкового повідомлення – рішення.

З огляду на зміст доказів в їх сукупності, а також на відсутність з боку відповідача додаткових аргументів в обґрунтування своєї позиції, матеріалами справи підтверджено факт реальності господарських операцій між позивачем і ПМП «Домінанта», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 182,70 грн. підлягає присудженню з Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов - задовольнити.

3.Присудити на користь Приватного підприємства «Денвол Оіл» (код - 36333193) з Державного бюджету України судові витрати в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук