Справа № 826/4644/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 травня 2015 року № 826/4644/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

з позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (відповідач-1), Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва (відповідач-2) про стягнення на її користь коштів у розмірі 6 880,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує положеннями Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та вважає перерахування нею 1 % від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу, помилковим та зазначає, що УПФУ в Шевченківському районі міста Києва та державної казначейської служби зобов'язані вчинити дії щодо повернення їй помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 880,00 грн., що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача надав для приєднання до матеріалів справи письмові пояснення по суті позову, в яких ГУ ДКС України в м. Києві просить відмовити у задоволені позову, мотивуючи свою позицію тим, що повернення коштів можливе за умови надання Головному управлінню Казначейства наступних документів: заяви платника, подання Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва, платіжних доручень, які підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

Представник відповідача-2 проти задоволення позову заперечив, письмово виклавши свої доводи, які зводяться до того, що відповідачем не заподіяно шкоди, тому у позивача не виникає права на відшкодування безпідставно набутих коштів; доводи позивача є безпідставними і недоведеними; надання довідки, що підтверджує придбання житла вперше ПФУ не здійснюється.

У зв'язку з неявкою в судове засідання 30 квітня 2015 року представника відповідача-1, який скористався своїм правом щодо обґрунтування своєї позиції по суті спору, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши надані ними документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Позивачем 26 квітня 2013 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, при укладенні якого ОСОБА_1 сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 880,00 грн.

12 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача-2 з заявою, у якій просила повернути помилково сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

УПФУ в Шевченківському районі міста Києва листом №47/03 від 05.01.2015 року з посиланням на Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій повідомило заявника про відсутність офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбавається особою вперше, а також вказало про відсутність передбачених законодавством підстав для повернення позивачу коштів у зв'язку з ненаданням останньою відповідних документів, що підтверджують придбання житла вперше.

Суд, з'ясовуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позову, виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року №400/97-ВР (надалі - Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

У п.8 ст.2 Закону №400/97-ВР зазначено, що об'єктом оподаткування є для платників збору, визначених п.9 ст.1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Пунктом 153 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року №1740 (надалі - Порядок №1740) визначено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно чинного на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із листом від 26.11.2014 року Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (пункт 5).

У відповідності до п.151 Порядку №1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Отже, аналіз змісту наведеної вище норми законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, дають підстави для висновку, що визначальними обставинами які мають бути враховані при вирішенні питання щодо відсутності у фізичної особи обов'язку по сплаті збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є встановлений на підставі належних і допустимих доказів, які беззаперечно підтверджують придбання громадянином житла вперше або придбавають його під час перебування у черзі на одержання житла.

Частиною першою ст.210 Цивільного кодексу України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

В силу норм ч.1 ст.657 цього Кодексу договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Станом на час придбання позивачем нерухомості - 26.06.2013 р. - як і станом на час розгляду справи в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000р. №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

Слід зазначити, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Згідно доводів позивача, підтверджених її представником, нею придбано майно вперше; до укладення договору купівлі-продажу від 26.04.2013 р. інша нерухомість нею не придбавалася.

У суду відсутні підстави для того, щоб ставити під сумнів твердження позивача про відсутність фактів придбання нею нерухомого майна (жилого приміщення) до укладення договору купівлі-продажу від 26.04.2013 року.

За таких обставин Пенсійний фонд України (в даному випадку Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва) зобов'язаний довести, що позивач придбав житло згідно договору від 26.04.2013р. не вперше, втім таких доказів пенсійним органом суду не надано.

При цьому, слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

У відповідності до пунктів 1, 7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів).

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року №1952-IV на Кабінет Міністрів України було покладено обов'язок забезпечити створення єдиної системи органів державної реєстрації прав, а також формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру та на основі інформації комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону №1952-IV закріплено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Пунктом 6 Прикінцевих положень Закону №1952-IV Кабінету Міністрів України доручено забезпечити здійснення поетапного введення в дію Державного реєстру прав з передачею в установленому порядку інформації бюро технічної інвентаризації щодо об'єктів нерухомості місцевим органам державної реєстрації прав у міру їх готовності до виконання зазначених повноважень.

Доказів вжиття відповідачем дій по встановленню факту придбання ОСОБА_1 житла не вперше, відповідачем суду не надано, натомість, УПФУ в Шевченківському районі м. Києва у своєму листі №47/03 від 05.01.2015 року і під час розгляду справи безпідставно покладає обов'язок по наданню позивачем документів, надання яких не визначається законодавцем як обов'язок фізичних осіб у спірних правовідносинах.

За відсутності відповідних доказів позивач має право на повернення суми сплаченого збору як помилково сплаченого за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж.

Крім того, згідно із ст.3 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачують на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкриті в управліннях Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до спеціального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Відповідно до положень Бюджетного кодексу України розпорядниками бюджетних коштів є бюджетні установи в особі їх керівників, уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення видатків з бюджету.

Частиною 1 статті 43 Бюджетного кодексу України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає, зокрема: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями; здійснення інших операцій з бюджетними коштами. В органах Державної казначейської служби України бюджетним установам відкриваються рахунки у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з квитанції від 26.04.2013р. та не заперечується сторонами, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна сплачено позивачем на рахунок Державного бюджету України через банк отримувача - Головне управління Державного казначейства України у м. Києві, який спрямовано до спеціального фонду Державного бюджету.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини з урахуванням положень законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, суд вважає вимоги позивача про визнання неправомірною відмови УПФУ в Шевченківському районі міста Києва щодо повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 3 Закону №400/97-ВР платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачують до Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Згідно підпункту 7 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Казначейство України здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно додатку до постанови Кабінету міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету», контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» покладений на Пенсійний фонд України.

Частиною 2 статті 72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV закріплено правило, згідно з яким кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються відповідно до частини першої статті 73 цього Закону на виплату пенсій, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що збір, помилково зарахований до спеціального фонду державного бюджету внаслідок сплати особою, яка не є суб'єктом цього збору, не підлягає стягненню із контролюючого органу - Пенсійного фонду України, оскільки такий спосіб відновлення порушеного права суперечить встановленому законодавством порядку повернення помилково сплачених чи зарахованих до бюджету обов'язкових платежів, тому є підстави для стягнення такого збору з Державного бюджету України.

Наведена позиція відповідає висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 27 січня 2015 року, касаційне провадження №К/9991/22832/12, а також узгоджується з позицією, наведеною в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2015 року №К/800/49714/14.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної норми Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене у сукупності та керуючись ст.2, 9, ч.2 ст.11, ст.ст.69 - 71, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (04208, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 6 880 (шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 00 коп. сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2013 року квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (04208, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 коп., сплаченого відповідно до квитанції №42 від 18.03.2015 року.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська