Справа № 826/16668/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"23" квітня 2015 р. м. Київ К/800/52699/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ксюнінан»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2014року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014року

у справі №826/16668/13-а

за позовомПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни, Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції
провизнання протиправним та скасування рішення про відмову в державній реєстрації та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі по тексту - позивач, ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось до суду з позовом до Державної реєстраційної служби України, в якому просив визнати нечинним та скасувати рішення Державної реєстраційної служби України від 10 вересня 2013 року №5744504 про відмову у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера «А-5» за позивачем.

19 листопада 2013 року позивачем була подана заява про зміну позовних вимог, в якій ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Корюк Тетяни Василівни від 10 вересня 2013 року №5744504 про відмову у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера «А-5» за позивачем та зобов'язати Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції прийняти рішення про державну реєстрацію права власності ПАТ «ВіЕйБі Банк» на зазначене приміщення.

ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року у зв'язку з надходженням заяви про зміну позовних вимог, в якості відповідачів до участі у справі залучено Державного реєстратора прав на нерухоме майно Корюк Тетяни Василівни (далі по тексту - відповідач 1, Держреєстратор Корюк Т.В.) та Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції (далі по тексту - Реєстраційна служба Луцького МУЮ), а також виключено зі складу відповідачів Державну реєстраційну службу України.

За результатами розгляду зазначеного позову постановою Окружного адміністративного суду міста Києві від 14 лютого 2014 року рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Корюк Тетяни Василівни від 10 вересня 2013 року №5744504 про відмову у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера «А-5» за позивачем визнано протиправним та скасовано. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року апеляційні скарги Державного реєстратора прав на нерухоме майно Корюк Тетяни Василівни та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ксюніан» залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2014 року - без змін.

При ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що у державного реєстратора Реєстраційної служби Луцького МУЮ, який прийняв заяву позивача про державну реєстрації права власності на нежитлове приміщення були відсутні підстави для передання її на розгляд Державній реєстраційній службі України, а у останньої (Державного реєстратора Корюк Т.В.) - відсутні повноваження для розгляду такої заяви та прийняття рішення.

Крім того, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження зазначені в оскаржуваному рішенні підстави відмови у проведенні реєстрації права власності ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Водночас відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Реєстраційної служби Луцького МУЮ прийняти рішення про державну реєстрацію права власності ПАТ «ВіЕйБі Банк» на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера «А-5», суди виходили з того, що прийняття відповідного рішення є дискреційним повноваженням органу реєстрації, а також врахували надані відповідачем 2 пояснення та докази, з яких вбачається, що право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера «А-5», загальною площею 93,5 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 1260387) з 14 січня 2011 року зареєстровано за іншою особою - ТОВ «Ксюнінан».

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову, ТОВ «Ксюнінан» звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказані вище судові рішення в частині задоволення позову, прийняти в цій частині нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Державна реєстраційна служба України подала до Вищого адміністративного суду України заперечення, в якому наголошувала на віднесенні чинними нормативно-правовими актами до виключеної компетенції державного реєстратора повноважень щодо прийняття рішення про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно або про відмову в проведенні такої реєстрації, а тому Державна реєстраційна служба України не є належним відповідачем у справі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 серпня 2013 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось до реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, до якої були додані: рішення Господарського суду Волинської області від 20 грудня 2011 року по справі № 5004/2385/11; постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 29 лютого 20112 року по справі № 5004/2385/11; довідка з ЄДРПОУ, видана ГУ статистики у м. Києві 17 червня 2013 року; виписка з ЄДРЮФОП, видана Державною реєстраційною службою 06 квітня 2013 року; витяг з ЄДРЮФОП, виданий Державною реєстраційною службою 07 червня 2013 року; нотаріальна довіреність представника.

Заява та додані до неї документи були прийняті державним реєстратором Луцького МУЮ Герасимюк Ю.В., про що свідчить картка прийому заяви № 4921020, та на підставі пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року №607/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 534/23066 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» передані на розгляд до Державної реєстраційної служби України.

За результатами розгляду зазначених документів 10 вересня 2013 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В., керуючись статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, винесла рішення №5744504 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі.

Відмова державного реєстратора у проведенні реєстрації мотивована тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зокрема, наданим судовим рішенням за ПАТ "ВіЕйБі Банк" визнано право власності на нежитлове приміщення, літ. "А-5", загальною площею 93,5 кв.м., номер приміщення не визначено, не подано технічної документації на об'єкт нерухомого майна, документ, що підтверджує право власності на зазначений об'єкт за попереднім власником, згідно даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно об'єктом обтяження згідно договору іпотеки від 03 листопада 2006 року є нежитлове приміщення площею 87,6 кв.м., таким чином, подані заявником документи не дають змоги ідентифікувати об'єкт нерухомого майна та провести його державну реєстрацію.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України від 01 липня 2004 року №1952-IV).

Преамбулою названого Закону закріплено, що він визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно з частиною 1 статті 3 названого Закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (стаття 4 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV).

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав (пункти 1, 2 частини 1 статті 8 того ж Закону).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав (Укрдержреєстр); органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Із аналізу вказаної норми вбачається, що кожен із вказаних органів є органом державної реєстрації прав, а відтак може здійснювати дії з державної реєстрації прав.

Відповідно до Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 401/2011 Державна реєстраційна служба України є центральним органом виконавчої влади, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

В підпункті 10 пункту 4 вказаного Положення прямо передбачено, що Укрдержреєстр здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанції безпідставно дійшли висновку про відсутність у Державного реєстратора Корюк Т.В. повноважень для розгляду заяви позивача і прийняття оскаржуваного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи визначальним питанням для вирішення спору є встановлення правомірності рішення суб'єкта владних повноважень про відмову в проведенні державної реєстрації права власності ПАТ «ВіЕйБі Банк» на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера «А-5» на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 20 грудня 2011 року та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 29 лютого 20112 року по справі № 5004/2385/11 з огляду на наявність у Державному реєстрі прав відомостей про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення яке знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, пр. Перемоги, 17 - літера «А-5» за ТОВ «Ксеніан» на підставі свідоцтва про право власності №906-1 від 29 грудня 2010 року, виданого виконкомом Луцької міської ради.

Відповідно до приписів статті 10 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Частиною 3 названої статті також закріплено, що відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 (далі по тексту - Порядок №1141), визначає процедуру ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).

Ведення Державного реєстру прав передбачає:

1) реєстрацію заяв (запитів) у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав (далі - база даних про реєстрацію заяв і запитів);

2) пошук відомостей у Державному реєстрі прав;

3) оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно;

4) відкриття розділів Державного реєстру прав та/або внесення записів до нього;

5) внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), скасування записів Державного реєстру прав;

6) надання інформації з Державного реєстру прав;

7) закриття розділів Державного реєстру прав.

Ведення Державного реєстру прав здійснюється за допомогою технічних і програмних засобів, які забезпечують формування та присвоєння номерів (реєстраційного номера об'єкта нерухомого майна, реєстраційного номера заяви (запиту), номера запису, індексного номера рішення, витягу, інформаційної довідки, виписки, свідоцтва тощо), формування картки прийому заяви (запиту), витягів, інформаційних довідок, виписок, оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, захист відомостей, що містяться у Державному реєстрі прав, від несанкціонованих дій, оновлення, архівування та відновлення записів, внесених до Державного реєстру прав, їх пошук, документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, надання інформації з Державного реєстру прав.

Номери, що формуються та присвоюються за допомогою програмних засобів Державного реєстру прав, складаються з цифр, що утворюють числа натурального ряду, та не повторюються на всій території України у межах нумерації об'єктів нерухомого майна, заяв (запитів), записів, документів, які формуються за допомогою Державного реєстру прав (рішень, витягів, інформаційних довідок, виписок, свідоцтв тощо).

Відповідно до пункту 55 Порядку №1141 на кожний окремий об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, державний реєстратор органу державної реєстрації прав на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відкриває реєстраційну справу.

Реєстраційна справа є формою групування документів, що були видані, оформлені або отримані під час проведення державної реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна, на який відкрито таку реєстраційну справу, яка включає, зокрема:

заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про відкликання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про скасування запису Державного реєстру прав тощо;

копії поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в інших нормативно-правових актах, прийнятих відповідно до зазначеного Порядку;

рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про відновлення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без розгляду у зв'язку з її відкликанням; про відмову в задоволенні заяви про відкликання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень тощо;

інші документи, що були видані, оформлені або отримані під час проведення державної реєстрації прав (крім відомостей, які були отримані державним реєстратором з Державного реєстру прав).

Документи розміщуються в реєстраційній справі у порядку їх надходження і нумеруються.

Пунктом 57 названого Порядку також закріплено, що державний реєстратор присвоює кожній реєстраційній справі реєстраційний номер, який відповідає реєстраційному номеру об'єкта нерухомого майна, на який така справа відкрита.

Однак, ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не було витребувано та досліджено копію реєстрації справи, відкриту на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 12603987.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься неповний витяг «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна», зокрема відсутні сторінки з 2 по 4, з 6 по 12, з 14 по 29. До справи залучена лише остання сторінка договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, яке виступало предметом іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушик Л.А. 24 березня 2006 року за Р №425 та зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 28 березня 2006 року за №12603987 з відповідним відтиском про реєстрацію.

Відсутність зазначених документів свідчить про неповне з'ясування судами обставин у справі, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості.

Крім того, в порушення вимог статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи по суті судом не було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Ксеніан», оскільки рішення у справі може вплинути на його права, свободи, інтереси або обов'язки.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами попередніх інстанцій порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунуто судом касаційної інстанції, вказані вище судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване і законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ксюнінан» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014року у справі №826/16668/13-а - скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: