Справа № 2а-6283/10/2170
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2015р. м. Київ К/9991/71225/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області про захист порушеного конституційного права, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області про захист порушеного конституційного права, визначеного статтями 36, 57 Конституції України, шляхом заборони примушувати її брати участь у діяльності неприбуткової самоврядної організації Пенсійний фонд та скасування вимоги від 9 листопада 2010 року № 42 щодо сплати внесків.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Управління Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області подало письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, знаходиться на особливій системі оподаткування, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області, є страхувальником та роботодавцем, платником страхових внесків, застрахованою особою.

Відповідач 9 листопада 2010 року на підставі статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) склав вимогу про сплату боргу № 42 на суму 695,46 гривень, яка була надіслана позивачеві.

Страхові внески позивачеві нараховані за період з липня по вересень 2010 року в розмірі 884,46 гривень, добровільно сплачені в сумі 189 гривень, а заборгованість позивача зі сплати страхових внесків за вказаний період склала 695,46 гривень, що підтверджується наданим Управлінням Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області повідомленням-розрахунком.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

До членів сімей фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, належать: дружина (чоловік), батьки, діти та інші утриманці, які досягли 15 років, не перебувають у трудових або цивільно-правових відносинах з такою фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності, але разом з ним здійснюють підприємницьку діяльність і отримують частину доходу від заняття цією діяльністю.

Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону № 1058-IV визначено, що страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до частини 6 статті 20 Закону № 1058-IV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом для позивача є квартал.

Законом України «Про внесення змін до Законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 8 липня 2010 року № 2461-VI підпункт 4 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV викладено в такій редакції: «Фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески».

Вказаний Закон України «Про внесення змін до Законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і відповідно зазначені зміни до підпункту 4 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV набрали чинності 17 липня 2010 року.

До 17 липня 2010 року діяла редакція підпункту 4 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якої фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачували страхові внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Таким чином, згідно з наведеними положеннями Закону № 1058-IV позивач зобов'язана сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України у загальному порядку, незважаючи на те, що вона у спірний період перебувала на особливій системі оподаткування.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач, як фізична особа-підприємець, яка обрала особливий спосіб оподаткування, в спірний період страхові внески до Пенсійного фонду України сплатила не в повному обсязі.

Згідно частини 3 статті 106 Закону № 1058-ІV територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що Управління Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області при формуванні вимоги про сплату боргу від 9 листопада 2010 року № 42 діяло правомірно.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області про захист порушеного конституційного права - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Заїка М.М.

Олексієнко М.М.