Справа № 2а/1770/2988/2011
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2012-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2а/1770/2988/2011
Головуючий у 1-й інстанції: Друзенко Н.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"23" січня 2012 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2

при секретарі Феськовій М.Ю.

за участю представників сторін:

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 митниці на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "02" листопада 2011 р. у справі за позовом Фермерського господарства Лаврущенка до ОСОБА_3 митниці, Головного управління Державного казначейства України в Рівненській області про скасування карток відмови, рішень про визначення митної вартості та зобов'язання повернути надміру сплачену суму ПДВ шляхом зарахування коштів на розрахунковий рахунок позивача

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_3 митниці, Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митних декларацій, рішень про визначення митної вартості товарів та зобовязання повернути зайво сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 342941,37 грн. та зайво сплачену суму ввізного мита в розмірі 185512,89 грн. шляхом зарахування її на поточний рахунок позивача.

В подальшому, після зясування тієї обставини, що товар за спірними рішеннями ввозився із застосуванням преференційних ставок ввізного мита у відповідності до умов міжнародного договору, тобто без фактичної сплати ввізного мита, позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, за змістом якої він виключив позовну вимогу про повернення помилково сплаченого ввізного мита, тобто зменшив розмір позовних вимог на 185512,89 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.11.2011 року у позов задоволено. Скасовано картки відмови ОСОБА_3 митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару і транспортних засобів через митний кордон України видані відповідачем стосовно позивача у період з 14.05.2011 року по 15.06.2011 року. Скасовано рішення ОСОБА_3 митниці про визначення митної вартості товарів та зобов'язано ГУДК України в Рівненській області повернути - перерахувати позивачу надмірно сплачену суму податку на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України в розмірі 329 479 грн. В решті позовних вимог позивачу відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суд першої інстанції відповідач по справі подав апеляційну скаргу у якій просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.11.2011 року та постановити нову постанову про відмову у задоволенні позову, посилаючись при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість винесеної судом першої інстанції постанови судова колегія прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за умовами контракту №3 від 20.04.2011 року позивач придбавав у Республіці Білорусь картоплю продовольчу, на умовах DDU-Сарни з оплатою протягом 180 банківських днів після доставки (а.с.15-17 том 1). Товар ввозився на територію України партіями.

Також судом встановлено, що за умовами контракту №7 від 20.04.2011 року, ТОВ "Сулак" (Російська Федерація) продало позивачу капусту свіжу, на умовах визначених в специфікаціях до партій товару з оплатою протягом 180 банківських днів після доставки (а.с.19-20 том 1). Товар також возився партіями.

Так, при ввезені партіями зазначеного вище товару ( картоплі та капусти), позивачем було подано до митного оформлення ВМД в яких заявлено товар: картопля свіжа продовольча врожаю 2010 року, фасована в сітки, кожна партія з відповідною вагою та білоголовкова свіжа, несортована, необроблена урожаю 2010 року. Товар заявлений до митного оформлення відповідно до умов поставки DDU-Сарни (графа 20) за методом визначення митної вартості 6 (графа 43), загальною митною вартістю (графа 45), із застосуванням преференції (графа 36). Відповідно заявлялось до сплати ПДВ.

У митному оформленні товару згідно поданих декларантом позивача для митного контролю й митного оформлення ВМД відмовлено, про що ОСОБА_3 митницею складались Картки відмови. У вимогах, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску товарів через митний кордон України, зазначено необхідність подати ВМД, заявивши митну вартість з урахуванням рішень про визначення митної вартості. Вказаними рішеннями, в свою чергу, визначено загальну вартість товару.

Позивач, виконавши вимоги Карток відмови, подав до митного оформлення нові ВМД, в яких заявив до митного оформлення товар за ціною, визначеною рішеннями про визначення митної вартості. Відповідно, загальна митна вартість з урахуванням курсу валюти була більшою ніж згідно з попередніми ВМД .

Всього позивачем за ВМД, які оформлено з урахуванням рішень митниці про визначення митної вартості, сплачено ПДВ на 329479,56 грн. більше ніж за ВМД, в прийнятті яких митним органом відмовлено згідно з картами відмови, що є предметом оскарження в даній справі. Факт сплати ПДВ підтверджено не лише штампами митного органу "оплачено" у графах "С" ВМД, а й випискою по особовому рахунку позивача (а.с.76-83 том 1). Платником ПДВ позивач зареєструвався 06.06.2011 року (а.с.223 том 1) і в продовж липня-серпня 2011 року бюджетне відшкодування ПДВ не декларував (а.с.204-210 том 1).

В силу вимог частин першої, другої статті 86 Митного кодексу України, митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом.

Судом першої інстанції встановлено визнання сторонами того, що при ввезені на територію України товару в рамках контрактів №3 від 20.04.2011 року та №7 від 20.04.2011 року позивачем подано ОСОБА_3 митниці, всю документацію визначену Переліком документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №80 від 01.02.2006 року.

Відповідно до частин третьої, пятої статті 86 Митного кодексу України, митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи. Митний орган не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

ОСОБА_3 митницею в Картках відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон:

№204020001/1/00107 від 14.05.2011 року, №204020001/1/00109 від 16.05.2011 року, №204020001/1/00111 від 19.05.2011 року, №204020001/1/00112 від 20.05.2011 року, №204020001/1/00113 від 20.05.2011 року, №204020001/1/00116 від 25.05.2011 року, №204020001/1/00117 від 27.05.2011 року, №204020001/1/00118 від 27.05.2011 року, №204020001/1/00120 від 30.05.2011 року, №204020001/1/00122 від 01.06.2011 року, №204020001/1/00123 від 03.06.2011 року, №204020001/1/00125 від 07.06.2011 року, №204020001/1/00126 від 07.06.2011 року, №204020001/1/00128 від 08.06.2011 року, №204020001/1/00129 від 09.06.2011 року, №204020001/1/00130 від 09.06.2011 року, №204020001/1/00131 від 11.06.2011 року, №204020001/1/00134 від 15.06.2011 року, зафіксовано факт надання декларантом всіх необхідних документів, а причина не прийняття ВМД визначена наступним чином: "заявлена у ВМД митна вартість товару не відповідає ціновій інформації, що наявна у митниці". Враховуючи ту обставину, що Митним кодексом України на декларанта не покладено обовязок заявляти у ВМД митну вартість товару згідно з ціновою інформацією митниці, то відмовляючи позивачу в такій спосіб і з таких причин у прийнятті митної декларації, митний орган прямо порушив вимоги частини пятої статті 86 Митного кодексу України.

В силу вимог статті 259 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари , обчислена відповідно до положень цього Кодексу. Відповідно до статті 260 вказаного Кодексу, митна вартість товарів , які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. А митний орган , відповідно до статті 265 цього Кодексу, здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу.

В силу вимог пункту 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №339 від 09.04.2008 року, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом шляхом:

1) проведення перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, згідно з Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1766 від 20.12.2006 року; усного опитування посадових осіб підприємств і громадян, а також консультацій з декларантом з метою обміну інформацією, що стосується певної зовнішньоекономічної операції та впливає на митну вартість товарів; митного огляду товарів для визначення характеристик, які впливають на рівень їх митної вартості;

2) співставлення рівня заявленої митної вартості товарів з: рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів;

3) застосування інших передбачених Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи форм контролю.

В свою чергу, відповідно до пункту 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1766 від 20.12.2006 року, для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

З матеріалів справи вбачається, а відповідачем визнається, що позивачем для митного оформлення було подано вищевказані документи. Крім того в складі товаросупровідних документів подавалися акти закупки сировини, сертифікати походження, ВМД експортерів (а.с.120-121,124,126,128-129,133 том 1).

Що стосується співставлення рівня заявленої митної вартості товарів, то таке з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено не проводилось, хоча митний орган мав таку інформацію в своєму розпорядженні. Так, згідно з долучених позивачем до матеріалів справи копій ВМД (а.с.166-173 том 1) вбачається, що він в період часу з 14.04.2011 року до 11.05.2011 року вже імпортував капусту свіжу білоголовкову і здійснював її митне оформлення в ОСОБА_3 митниці. Слід відзначити, що митна вартість такого, попередньо ввезеного товару, яка була визначена за резервним методом та яка була прийнята митним органом без зауважень, повністю відповідає рівню заявленої митної вартості товарів, щодо якої виник спір.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи витягу з ЄАІС ДМС України, ОСОБА_3 митницею рівень заявленої митної вартості товару за ВМД №204020001/2011/003630 та №204020001/2011/003633 від 18.05.2011 року, а саме капусти свіжої білоголовкової необробленої, врожаю 2010 року , порівнювався з ціною капусти свіжої білоголовкової необробленої, врожаю 2011 року (а.с.176-178 том 1), що не тільки не відповідає вимогам вищезазначеного нормативно-правового акту, а й саме по собі є безґрунтовним заходом, позаяк в травні місяці ціна на капусту нового врожаю суттєво відрізняється від ціни на капусту попереднього врожаю.

Судом першої інстанції встановлено, що митний орган, щодо поставки картоплі, використав інформацію з мережі Інтернет про те, що максимальні роздрібні ціни на картоплю станом на 24.03.2011 року в магазинах Республіки Білорусь склали 0,6 євро за 1 кг., а на ринку 0,9 євро за 1 кг. (а.с.225 том 1). Разом з тим, вказана інформація жодним чином не могла поставити під сумнів рівень заявленої позивачем митної вартості картоплі.

Що стосується співставлення рівня митної вартості з інформацією про вартість прямих витрат на виробництво, то митним органом таке співставлення проведено не до фактичних витрат контрагентів позивача, повязаних із закупкою картоплі і капусти ( позаяк вони не займались вирощуванням сільськогосподарської продукції, а закуповували її), а до витрат з урахуванням рівня рентабельності. Так, митний орган встановивши, що ТОВ "Сулак" продало позивачу капусту по тій самій ціні, що й придбало її у ТОВ "Дагтрансхолод", дійшов висновку про необґрунтованість рівня заявленої позивачем митної вартості. Крім того митний орган констатував, що картопля закуплялась по 900 білоруських рублів за 1 кг., а продавалась позивачу по 940 білоруських рублів за 1 кг. Однак, митний орган врахувавши умови поставки DDU-Сарни, вирішив від рівня прибутку нерезидента відняти транспортні витрати, при цьому їх суму взяв не з договорів перевезення, а з довідок про транспортні витрати приватних підприємців за січень-лютий 2010 року по перевезенню буряка столового по маршруту Пінськ-Городище та Пінськ-Городище-Городище-Сарни (а.с.151-152 том 1). Такий підхід, як і саме співставлення рівня митної вартості товару з ціною товару, яка визначена по закупівельній вартості з урахуванням рівня рентабельності, не можна вважати обґрунтованим та правомірним, з таким висновком також погоджується судова колегія апеляційного суду.

В силу прямої вказівки частини третьої статті 265 Митного кодексу України, якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

За правилами частини першої статті 266 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Відповідно до частини другої статті 266 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Відповідно до частини першої статті 267 Митного кодексу України, митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті.

В свою чергу, частиною другою вказаної статті передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Позивачем в чотирнадцяти випадках з шістнадцяти митна вартість товарів, які імпортувалися в рамках контракту №3 від 20.04.2011 року визначалася за ціною договору, з урахуванням рахунків-фактур, виставлених постачальником на певну партію товару і лише по двох ВМД: №204020001/2011/003482 від 13.05.2011 року та №204020001/2011/003925 від 25.05.2011 року митна вартість була визначена за резервним методом. Митна вартість товарів, які імпортувалися в рамках контракту №7 від 20.04.2011 року з ТОВ "Сулак" (Російська Федерація) по ВМД: №204020001/2011/003630 від 18.05.2011 року та №204020001/2011/ 003633 від 18.05.2011 року, визначалася позивачем за резервним методом.

Обставин, які б перешкоджали відповідачу прийняти вантажно-митні декларації позивача та через які стало не можливим, у даних конкретних випадках, використати метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, судом не встановлено.

Відповідно до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1766 від 20.12.2006 року, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

При цьому, посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у вказаній графі. Аналогічні вимоги з уточненням, що у випадках, коли декларація митної вартості не подавалась, то відмітка робиться на зворотному боці Інформаційного аркуша митного контролю товарів містить пункт 6 розділу 2 Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21.07.2009 року за №669/16685.

Відповідно до пункту 13 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1766 від 20.12.2006 року, декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у пункті 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується. У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості. А відповідно до пункту 14 вказаного порядку, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи ту обставину, що деклараціями митної вартості ДМВ-2 до ВМД: №204020001/2011/003630 від 18.05.2011 року та №204020001/2011/003633 від 18.05.2011 року вимога про надання додаткових документів датована 18.05.2011 року, а відмови декларанта у їх наданні не зафіксовано, митний орган міг набути право самостійно визначити митну вартість не раніше 28.05.2011 року, натомість рішення про визначення митної вартості товарів за даними ВМД прийнято 20.05.2011 року (а.с.39 том 1 та а.с.6-7 том.) Аналогічним чином це стосується декларації митної вартості ДМВ-2 до ВМД №204020001/2011/003482 від 13.05.2011 року, де вимога датована 13.05.2011 року, а рішення про визначення митної вартості товарів - 14.05.2011 року (а.с.40 том 1). В решті випадків, дати рішень про визначення митної вартості товарів повністю співпадають з датами вимог, зазначених на інформаційних аркушах до ВМД.

В силу прямої вимоги норми частини третьої статті 266 Митного кодексу України, якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 (за ціною договору) цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 (за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 269 (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271 (на основі віднімання вартості) або обчислена відповідно до вимог статті 272 (на основі додавання вартості) цього Кодексу вартість товарів. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. І лише у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Суд першої інстанції встановив і цим погоджується судова колегія апеляційного суду, що відповідачем не було дотримано вищезазначених вимог. Доказів того, що з позивачем проводились консультації, що митний орган намагався визначити мину вартість ввезеного позивачем товару шляхом послідовного застосування методів, суду не надано.

Також слід зазначити, що митна вартість, визначена згідно з положеннями статті 273 Митного кодексу України, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше визначеній за методами 1-5 митній вартості, однак при визначенні митної вартості відповідно до цієї статті допускається гнучкість при застосуванні цих методів. Наприклад, операційна вартість ідентичних або подібних товарів може бути "гнучко застосована", аби дозволити митниці використати вартість операції ввізних товарів того самого "класу або виду" та/або виготовлених в різних країнах походження. Цей вид "гнучкого застосування" дозволяє митниці використовувати митну вартість раніше імпортованих товарів, які належать до тієї ж категорії, або подібного складу, сфери застосування з інших країн походження, припустивши, що така інформація доступна для митного органу або декларанта.

Правильним є висновок суду першої інстанції, що зміст усіх рішень про визначення митної вартості товарі ОСОБА_3 митниці, що є предметом скарження, свідчить, що митним органом застосовано резервний метод, і ціна, визначена за таким методом ґрунтується на ціновій інформації, наявній в митному органі (попередні оформлення в митниці). При цьому, що стосується картоплі, то відповідачем жодної такої цінової інформації суду не надано, натомість зазначено про відсутність інформації про ціни на картоплю по фактах попереднього оформлення в митному органі такого чи подібного сільськогосподарського продукту. Відтак, взагалі незрозуміло від якого джерела відштовхувався митний орган при визначні митної вартості картоплі. А що стосується капусти, то матеріалами справи доведено, що відповідач мав цінову інформацію про ціни на капусту свіжу білоголовкову 2010 року врожаю, позаяк позивач попередньо вже здійснював її імпорт і митне оформлення в ОСОБА_3 митниці, однак дану інформацію не використав, натомість взяв за основу митну вартість капусти свіжої білоголовкової врожаю 2011 року і визначив, що митна вартість капусти, яка імпортується позивачем повинна дорівнювати саме такій вартості.

Враховуючи усе вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішення ОСОБА_3 митниці про визначення митної вартості товарів: №204000006/2011/002739/2 від 20.05.2011 року, №204000006/2011/002740/2 від 20.05.2011 року, №204000006/2011/ 002725/2 від 14.05.2011 року, №204000006/2011/002727/2 від 16.05.2011 року, №204000006/2011/002735/ 2 від 19.05.2011 року, №204000006/2011/002753/2 від 25.05.2011 року, №204000006/2011/ 002756/2 від 26.05.2011 року, №204000006/2011/002755/2 від 26.05.2011 року, №204000006/2011/002760/2 від 30.05.2011 року, №204000006/2011/002762/2 від 01.06.2011 року, №204000006/2011/002777/2 від 03.06.2011 року, №204000006/2011/002788/2 від 07.06.2011 року, №204000006/2011/002786/2 від 07.06.2011 року, №204000006/2011/002797/2 від 08.06.2011 року, №204000006/2011/002798/2 від 09.06.2011 року, №204000006/2011/ 002799/2 від 09.06.2011 року, №204000006/2011/002803/2 від 11.06.2011 року, №204000006/2011/002810/2 від 15.06.2011 року, прийняті з порушенням порядку та способу прийняття, що встановлені законодавством, а також без дотримання законодавчих вимог щодо строку їх прийняття, без урахування усіх обставин, що мали значення для їх прийняття, а також без дотримання принципів розсудливості та добросовісності. Наведене свідчить про наявність підстав для задоволення позову про визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень відповідача про визначення митної вартості та карток відмови у прийнятті митних декларацій позивача.

З огляду на відмову відповідача у прийнятті попередньо поданих позивачем вантажно-митних декларацій, позивач був змушений оформити нові вантажно-митні декларації, і під час такого нового митного оформлення був змушений сплатити податок на додану вартість у відсоткову відношенні до митної вартості товару, що визначена митним органом у вищеназваних рішеннях про визначення митної вартості товарів, розмір такого податку на додану вартість вважається завищеним.

Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком переплати, що наданий стороною позивача, позаяк він базується на порівнянні суми ПДВ, що визначена з ціни товару за рішеннями митниці з сумою ПДВ, що визначена з договірної ціни товару, в той час, як під час первинного декларування товару позивач не у всіх вантажно-митних деклараціях визначав митну вартість товару за ціною договору. Відтак, суд вважає правомірним повернути позивачу надмірну сплачену суму ПДВ при ввезенні товарів на митну територію України у розмірі 329479,56 грн., що являє собою різницю між сумою ПДВ, яка підлягала сплаті за ВМД у прийнятті яких ОСОБА_3 митницею за спірними картками відмовлено, та сумою ПДВ, що сплачена позивачем за ВМД, оформленими з урахуванням спірних рішень про визначення митної вартості. Відтак у цій частині позов підлягав до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 митниці залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.11.2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) І.Г. Охрімчук

судді: (підпис)

(підпис) ОСОБА_4

ОСОБА_2

З оригіналом згідно: суддя ________________________________ І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_5 господарство Лаврущенка АДРЕСА_1,34500

3- відповідачу ОСОБА_3 митниця вул.Соборна, 104,м.Рівне,33028 Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області вул.С.Петлюри 13,м.Рівне,33028