Справа № 302/1438/14а,2а/302/107/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 р. Справа № 876/11721/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області про визнання протиправним та скасувати рішення від 07.08.2014 року з приводу відмови в призначенні пенсії за віком на загальних підставах та зобов'язання зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи в колгоспі імені Леніна Ракитянського району Белгородської області Російської Федерації: з 10.03.1979 р. по 31.10.1979 р.; з 25.04.1980 р. по 10.12.1980 р.; з 05.03.1983 р. по 10.12.1983 р.; з 01.04.1984 р. по 05.11.1984 р.; з 15.03.1985 р. по 30.10.1985 р.; з 24.04.1986 р. по 05.11.1986 р.; з 18.01.1987 р. по 30.11.1987 р.; з 10.03.1988 р. по 05.11.1988 р.; з 20.02.1989 р. по 03.11.1989 р.; з 01.03.1990 р. по 30.10.1990 р.; з 15.04.1991 р. по 30.10.1991 р.; з 10.04.1992 р. по 10.11.1992 р.; з 14.03.1993 р. по 10.11.1993 р.; з 03.04.1994 р. по 01.11.1994 р., з 25.03.1995 р. по 15.11.1995 р.; з 20.03.1996 р. по 12.12.1996 р. Також просить зобов'язати відповідача призначити йому пенсії за віком на загальних підставах, починаючи з 05.05.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.05.2014 р. звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії по віку на загальних підставах. 11.08.2014р. відповідач повідомив його, що рішенням комісії відповідача йому відмовлено в призначенні пенсії за віком із-за відсутності необхідного загального трудового стажу роботи (15 року) відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». До загального трудового стажу позивача не були включені відповідачем спірні періоди роботи в колгоспі, оскільки не подано оригіналів письмових трудових договорів про роботу в колгоспі ім.Леніна з відміткою їх виконання. Позивач вважає відмову таку відмову в призначенні пенсії за віком протиправною.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.12.2014 року позов задоволено, оскільки суд погодився з доводами позивача.

Відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області подало апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято за неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить скасувати оскаржувану постанову, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги тим, що судом безпідставно зараховано вищенаведені періоди роботи та призначено пенсію за віком без жодних посипань на нормативно-правові акти, які б спростували факти, наведені управлінням Пенсійного фонду України. Посилання суду на ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є безпідставним, оскільки записи у трудовій книжці, яка згідно правової норми є основним документом, що підтверджує стаж роботи, містяться відомості, що не відповідають первинним бухгалтерським та кадровим документам, не підтверджені показами свідків та документально, записи здійснено всупереч встановленого порядку, передбаченого Інструкцією про порядок ведення трудових книжок.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 04.05.2014 року позивач досяг шістдесяти річного віку, а 05.05.2014 р. звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно з ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто як особа яка досягла віку 60 років, при стажі роботи не менше 15 років. Для призначення пенсії позивач надав відповідачу пакет документів: трудову книжку, довідки, відомості про навчання, військову службу.

07.08.2014 р. комісія по призначенню пенсій управління ПФУ в Міжгірському районі прийняла протокол № 23 за яким позивачу зараховано до стажу роботи періоди діяльності: з 28.06.1969 р. по 28.06.1970 р. - навчання; з 11.05.1972 р. по 13.05.1974 р. - військова служба; з 07.02.2000 р по 01.02.2003 р. - особл.умови; з 18.05.2005 р. по 30.06.2005 р.; з 13.07.2007 р. по 17.08.2007 р.; з 11.12.2007 р. по 31.12.2007 р.; з 07.04.2008 р. по 25.08.2008 р.; з 01.09.2008 р. по 15.09.2008 р.; з 03.09.2012 р. по 15.03.2013 р.; з 16.03.2013 р. по 31.03.2014 р. - особливі умови, за якими загальний трудовий стаж позивача становить 8 років 5 місяців. У зв'язку з чим комісія в призначенні пенсії за віком відмовила із-за відсутності необхідного загального трудового стажу роботи (15 років).

При розрахунку трудового стажу комісія по призначенню пенсії УПФ України в Міжгірському районі не взяла в розрахунок трудового стажу позивача періоди роботи в колгоспі ім..Леніна Ракитянського р-ну Белгородської області РФ: з 10.03.1979 р. по 31.10.1979 р.; з 25.04.1980 р. по 10.12.1980 р.; з 05.03.1983 р. по 10.12.1983 р.; з 01.04.1984 р. по 05.11.1984 р.; з 15.03.1985 р. по 30.10.1985 р.; з 24.04.1986 р. по 05.11.1986 р.; з 18.01.1987 р. по 30.11.1987 р.; з 10.03.1988 р. по 05.11.1988 р.; з 20.02.1989 р. по 03.11.1989 р.; з 01.03.1990 р. по 30.10.1990 р.; з 15.04.1991 р. по 30.10.1991 р.; з 10.04.1992 р. по 10.11.1992 р.; з 14.03.1993 р. по 10.11.1993 р.; з 03.04.1994 р. по 01.11.1994 р., з 25.03.1995 р. по 15.11.1995 р.; з 20.03.1996 р. по 12.12.1996 р, тобто більше десяти років трудового стажу, з мотивів відсутності оригіналів трудових договорів з відміткою про їх виконання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Оскільки відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а записи, які є в трудовій книжці позивача, та додані до неї документи на підтвердження трудового стажу, підтверджують наявність у позивача трудового стажу більше 15 років, що дає право на призначення пенсії за віком, суд прийшов до висновку, що позивач має право на пенсію за віком на відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та звертає увагу, що ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно підпункту 2 пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Ведення трудових книжок у 1977 році здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Пунктом 8.1 зазначеної Інструкції вказано, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР и ВЦСПС від 6.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників і службовців».

Згідно пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР и ВЦСПС від 6.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників і службовців» відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

З огляду на наведену норму працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

На запит відповідача архівним відділом Ракитянського району Белгородської області РФ було надано архівну довідку №581 від 17.06.2014р., з якої суд робить висновок, що записи у трудовій книжці позивача про роботи в колгоспі ім. Леніна Ракитянського району Белгородської області в якості найманих працівників мали місце. Крім того, в довідці зазначається про особовий рахунок ОСОБА_3 про кількість членів бригади, серед яких записаний позивач.

В архівній довідці також зазначається, що в протоколах засідань правління колгоспу ім. Леніна значаться відомості про укладення договорів з бригадами найманих працівників, у яких прізвища членів бригади не вказані. В книгах обліку праці та заробітної плати найманих працівників заробітна плата є на особових рахунках бригадирів найманих бригад.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він разом з ОСОБА_1 працювали у колгоспі ім. Леніна Ракитянського р-ну Белгородської області Російської Федерації біля 6-7 років, оскільки він був бригадиром, то договір складався на нього, однак договір на руки нікому не видавали.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні також підтвердив факт, що позивач працював у колгоспі ім. Леніна Ракитянського р-ну Белгородської області Російської Федерації. Так як бригадиром був ОСОБА_3, то на нього складався договір, іншим договір на руки не видавався.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для обчислення трудового стажу, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області залишити без задоволення.

Постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04.12.2014 року у справі № 302/1438/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді: Н.Г. Левицька

Р.Б. Хобор