Справа № 2а-4930/10/0870
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2010-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2010 року Справа № 2а-4930/10/0870

За позовом: приватного підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя

до: державної податкової інспекції у Орджонікідзевсокому районі міста Запоріжжя

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 03.06.2010 № /0 та № 2/0,-

У складі головуючого судді Нечипуренко О.М.

при секретарі судового засідання Бриль А.В.

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (НОМЕР_1 від 03.03.2000 р.)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 486/10/-014 від 01.02.2010 р.)

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі - ПП ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя (далі ДПІ у Орджонікідзевському районі, відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 03.06.2010 №/0 та №2/0.

Ухвалою суду від 02.08.2010 відкрито провадження в адміністративній справі № 2а-4930/10/0870 та призначено до судового розгляду. Розгляд справи відкладався на 31.08.2010. Провадження у справі зупинялось до 14.10.2010.

В засіданні 14.10.2010, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 КАС України, в ході судового розгляду здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу Камертон.

Позивач підтримав позовні вимоги та, з підстав викладених у позові, просить задовольнити їх у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції посилається на невідповідність висновків акту перевірки фактичним обставинам, оскільки господарські операції з ТОВ «Таіс-Груп», ТОВ «Комплект Аеро», ТОВ «ТБ «ОСОБА_3 Постач», ТОВ «Діннаріс», були здійснені і належним чином оформлені, що не заперечується матеріалами перевірки. Всі документи за ними були складені в момент проведення кожної господарської операції на бланках типової форми, мали обов'язкові реквізити, скріплені підписами відповідальних осіб і печатками підприємств відповідно до вимог Положення про забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704. За своїм змістом та формою ці первинні бухгалтерські документи у відповідності з Законом про бухгалтерський облік є первинними бухгалтерськими документами і недійсними на час складання акту перевірки не визнавались.Крім того, нормами Закону про прибуток не передбачено необхідності доказування платником податку безпосереднього зв'язку здійснених ним витрат саме у зв'язку із підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Загальна сума отриманих послуг склала: 237680,25грн. без ПДВ, та 63453,85грн. без ПДВ відповідно періодам перевірки. Означені витрати здійснені для безпосереднього використання у господарській діяльності, то вартість цих послуг відноситься до складу валових витрат.

Тому, позивач вважає, ним не було допущено порушень п. 1.32 ст. 1, п 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у редакції Закону України від 22.05.1997р. № 283/97-ВР (із змінами и доповненнями), IV Розділу Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992р., п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", і оскаржувані рішення винесені безпідставно.

Відповідач проти позову заперечив та надав письмові заперечення. Зокрема зазначив, що в ході проведеної перевірки встановлено, що позивачем в порушення п.1.32 ст.1, п.5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. № 334/94-ВР у редакції Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР (із змінами і доповненнями) , IV Розділу Декрету Кабінету Міністрів „ Про прибутковий податок з громадян № 13-92 від 26.12.1992 р. завищено валові витраіи за період з 01.04.08 р. по 31.12.08 р. у сумі 250210,25 грн без ПДВ; та завищено валові витрати за 9 місяців 2009 р. у сумі 69267,42 грн без ПДВ.

Позивачем також неправомірно завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість з причини невиконання вимог пп.7 ст. 1, пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. № 168/97-ВР із змінами та доповненнями, .п. 19 ст.2 Бюджетного кодексу України при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ „Таіс-Груп" (іпн.60) ТОВ „Комплект Аеро" (іпн.61), внаслідок чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за 9 місяців 2008 р. у розмірі 47806 грн. та за 9 місяців 2009 р. у розмірі 12690 грн.

Тому, вважає спірні повідомлення-рішення правомірним та просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підставами для визнання незаконними (нечинними) актів в судовому порядку є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи, підприємства чи організації - позивача у справі.

Як свідчать матеріали справи, на підставі направлень від 26.02.2010 року №161, від 29.03.2010 р. № 231 виданих ДПІ у Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя, та плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання фахівцями ДПІ у Орджонікідзевському районі проведена планова документальна перевірка фінансово - господарської діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008 по 30.09.2009 відповідно до затвердженого плану перевірки.

В ході проведеної перевірки встановлено, що приватним підприємцем в порушення п.1.32 ст.1, п.5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. № 334/94-ВР у редакції Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР (із змінами і доповненнями), IV Розділу Декрету Кабінету Міністрів „Про прибутковий податок з громадян № 13-92 від 26.12.1992 р. завищено валові витрати за період з 01.04.08 по 31.12.08 у сумі 250210,25 грн без ПДВ; та завищено валові витрати за 9 місяців 2009р. у сумі 69267,42 грн без ПДВ.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту встановлено, в порушення пп.7 ст. 1, пп. 7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" його завищення за період 01.04.08 по 31.12.08 - на суму 47806 грн., та за період 01.01.09 по30.09.09 - на суму 12690 грн.

На підставі Акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 03.06.10 № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по прибутковому податку з доходів фізичних осіб у сумі 47921,65грн. та податкове повідомлення-рішення від 03.06.10 №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 90744,00грн.

Висновки, яких дійшли перевіряючи в ході перевірки суд вважає обґрунтованими, з огляду на наступне:

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у декларації про доходи за період з 01.04.08 р. по 31.12.08 р. та у декларації про доходи за 9 місяців 2009р, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, виявлені розбіжності.

Так, в ході перевірки було встановлено, що приватний підприємець ОСОБА_1 за період з 01.04.2008р. по 31.12.2008р. періоді мала взаємовідносини з ТОВ „Таіс-Груп" (іпн 60), ТОВ „Комплект Аеро" (іпн.61), згідно з якими отримала ремонтні, бухгалтерські, маркетингові, передпродажні послуги на загальну суму 250210,25 грн без ПДВ. за 9 місяців 2009 р. укладала договори, які на перевірку надані не були з ТОВ «ТБ "ОСОБА_3 Постач» (іпн.99), ТОВ „Діннаріс" (іпн90), ТОВ „Комплект Аеро" (іпн.61), згідно з якими отримала ремонтні, бухгалтерські, маркетингові, послуги на загальну суму 69267,42 грн. без ПДВ. Отримання вказаних послуг оформлено актами виконаних робіт, податковими накладними.

Так, в ході проведеної перевірки фахівцями ДПІ встановлено, що позивачем не доведена доцільність та економічна обґрунтованість використання маркетингових, передпродажних, ремонтних, бухгалтерських послуг у власній господарській діяльності та декларування в податковій звітності, отриманої від сторонніх організацій, що не дає можливості підтвердити зв'язок даних витрат з фінансово-господарською діяльністю підприємства.

Суд вважає такі висновки податкової обґрунтованими, з огляду на наступне:

Маркетингові дослідження - це комплексна система заходів по організації управління виробничо - збутовою діяльністю, що ґрунтується на вивченні ринку з метою максимально можливого задоволення потреб покупців. Маркетингова діяльність спрямована на створення попиту або умов для його появи.

Разом з тим, ПП ОСОБА_1 не надано до перевірки документів, які б підтверджували факт виконаних маркетингових послуг та послуг по передпродажній підготовки (звітів по аналізу ринку та перелік контрагентів на території України та за її межами), факт виконаних ремонтних робіт (калькуляцій, звітів про виконану роботу).

Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначені підстави формування валових витрат, ведення податкового обліку, а підставою для збільшення валових витрат є первинні документи платника податку, які відображають певні господарські операції. Тому, оскільки надані позивачем акти прийому передач виконаних робіт не містять інформації про конкретні обсяги та напрямки, за якими здійснювалися відповідні дослідження, то вказані документи не можуть бути первинними. Надані позивачем акти здачі-приймання робіт не можуть вважатися первинними документами, які підтверджують факти виконання маркетингових послуг оскільки не містять інформації про конкретні обсяги та напрямки, здійснювалися відповідні дослідження. Не визначено, які саме види досліджень та відповідно маркетингових послуг оцінені сторонами за договором в розмірі грошових коштів, зазначеному в цих актах.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на відсутність у наданих документів жодних документів, які підтверджували б факт виконання маркетингових послуг суд вважає висновки ДПІ про відсутність економічного обґрунтування понесених витрат обґрунтованими.

Згідно наданої ПП ОСОБА_1 бухгалтерської довідки, остання у власній господарській діяльності не використовувала ані транспортних засобів, ані складських приміщень. Транспортування та вантажні роботи виконувалися транспортом покупця та найманими працівниками покупця (інші свідчення щодо використання приватним підприємцем у господарській діяльності транспортних засобів, складських приміщень чи інших основних засобів відсутні). Це безпосередньо свідчить про відсутність економічного обґрунтування використання понесених витрат приватним підприємцем на придбання ремонтних послуг та послуг на ремонт техніки.

Відповідно до ст.142 Господарського кодексу України, "Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку".

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валові витрати виробництва та обігу - сума будь - яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робот, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Поняття „господарська діяльність" розкривається у пункті 1.32 статті 1 Закону про прибуток. Зокрема „господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою". Отже господарська діяльність - це передусім, діяльність направлена на отримання доходу.

Надані приватним підприємцем документи не є підтвердженням реального факту виконаних робіт, а саме: здійснення дій, направлених, на укладення та належне виконання договірних відносин з переліком вищезазначених контрагентів. У вищенаведених документах не зазначено які ж саме дії вчинено (здійснено), в якому порядку, які заходи вжито, кошторис вартості та іншої інформації, яка ідентифікує об'єкт оподаткування - маркетингові, передпродажні, ремонтні, бухгалтерські послуги та засвідчує факт виконання послуг вказаних вище підприємств.

Тобто, з огляду на викладене можна зробити висновок, що ОСОБА_4 придбавала маркетингові, передпродажні, ремонтні, бухгалтерські послуги з метою отримання податкової вигоди, а не доходів від господарської діяльності, у зв'язку із чим приватним підприємцем в порушення п.1.32 ст.1, п.5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. № 334/94-ВР у редакції Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР (із змінами і доповненнями), IV Розділу Декрету Кабінету Міністрів Про прибутковий податок з громадян № 13-92 від 26.12.1992 р. завищено валові витрати за період з 01.04.08 р. по 31.12.08 р. у сумі 250210,25 грн без ПДВ; та завищено валові витрати за 9 місяців 2009 р. у сумі 69267,42 грн без ПДВ.

Крім того, як було зазначено вище, в ході перевірки було встановлено також, що приватний підприємець ОСОБА_1 у 2008р.-2009р. мала договірні відносини з ТОВ „Таіс-Груп" та ТОВ „Комплект Аеро", згідно з якими отримала ремонтні, будівельні, бухгалтерські, маркетингові, передпродажні послуги.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України Про податок на додану вартість податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу).

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку податковим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, непідтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Однак, наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

Тобто, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит або валові витрати у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Сам по собі факт сплати коштів не є безумовним свідченням того, що поставка мала місце.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин, зокрема, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Про що, судом встановлено раніше.

Таким чином, позивачем неправомірно завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість з причини невиконання вимог пп.7 ст. 1, пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", п. 19 ст.2 Бюджетного кодексу України при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ „Таіс-Груп", ТОВ „Комплект Аеро", внаслідок чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за 9 місяців 2008 р. у розмірі 47806 грн. та за 9 місяців 2009 р. у розмірі 12690 грн.

Підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф. Оскільки податкове зобовязання визначено позивачу правомірно, то і штрафні санкції є такими, що нараховані у відповідності до приписів чинного законодавства.

А, відтак, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до норм чинного законодавства України, позовні вимоги ПП ОСОБА_1 є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вище викладене, податковим органом доведено правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, у звязку з чим суд вважає вимоги позивача необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Судовій збір, сплачений позивачем, до відшкодування не присуджується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 94, 158, 162, 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов приватного підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя до державної податкової інспекції у Орджонікідзевсокому районі м. Запоріжжя, про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 03.06.2010 № /0 - та № 2/0 - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі у відповідності до вимог ст. 160 КАС України оформлена і підписана 05.11.2010

Суддя (підпис) О.М. Нечипуренко