Справа № 811/892/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2015 р. м. Київ К/800/43530/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенергетик» до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови ВП №28621858 від 14.03.2013 року, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року КП «Теплоенергетик» звернулося до суду першої інстанції з позовом в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 28621858 від 14.03.2013 про стягнення з боржника виконавчого збору, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Кіровоградській області Костяним О.Ю.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем у строк встановлений постановою про відкриття провадження від 14.03.2013, а саме у строк до семи днів з моменту винесення постанови, добровільно не виконане рішення суду, а тому відповідачем правомірно на підставі ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми що підлягала стягненню, а саме 469955,26 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року апеляційну скаргу позивача задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, мотивував своє рішення тим, що позивач не мав об'єктивної можливості самостійно виконати рішення суду у визначений в постанові державного виконавця від 07.09.2011 року семиденний строк з моменту винесення цієї постанови, у зв'язку з її отриманням лише 23.09.2011 року, а після зупинення цього виконавчого провадження постановою державного виконавця від 27.09.2011 р., тобто за три дні до закінчення семиденного строку на самостійне виконання (30.09.2011 р.), обчисленого з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, для позивача відповідно було зупинено обов'язок самостійного виконання рішення на період зупинення цього виконавчого провадження.

У поданій касаційній скарзі відповідач заявив вимоги про скасування рішення суду апеляційної інстанції, як такого, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до статті 221 Кодексу адміністративного судочинства України.

У доводах касаційної скарги, скаржник зазначає, що позивачем добровільно не виконане рішення суду, а тому ним правомірно на підставі ч. 1 ст. 28 Закону стягнуто виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми що підлягала стягненню.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

07.09.2011 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Кіровоградській області Мірошником О.С. винесена постанова ВП № 28621858 про відкриття виконавчого провадження щодо виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області № 5013/580/11 виданого 18.07.2011 року про стягнення з КП «Теплоенергетик» на користь дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 4673816,55 грн., інфляційних витрат 799016,14 грн., 245343 грн. річних, 100000 грн. пені, 25500 грн. сплаченого державного мита, 236 грн. витрат на оплату послуг по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу, з вимогою самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (а.с. 55).

Факт отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження підтверджується заявою позивача від 23.09.2011 року (а.с. 79).

27.09.2011 року виконавче провадження зупинено відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливо - енергетичного комплексу» (а.с. 57).

25.02.2013 року виконавче провадження поновлено (а.с. 60).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Кіровоградській області Костяним О.Ю. від 14.03.2013 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 469955,26 грн. ( а.с. 75), на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

19.03.2013 року виконавче провадження закінчено.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Частиною 3 статті 159 КАС України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції вважає, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій не дотримано вимог процесуального права від яких прямо залежало правильне по суті вирішення справи.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі № 3-217гс14 (у справі за аналогічним позовом).

В свою чергу, дійшовши до висновку про часткове задоволення вимог касаційної скарги, колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта). Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає (частина п'ята).

Суди першої інстанції покликався на те, що факт отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження та невиконання рішення самостійно у строк зазначений у постанові підтверджується заявою позивача від 23.09.2011 року (а.с. 79).

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні покликався на те, що позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 23.09.2011 року.

В свою чергу матеріали справи не містять доказів отримання вищезазначеної постанови позивачем 23.09.2011 року.

Судами попередніх інстанцій належним чином не досліджено обставин щодо відкриття виконавчого провадження, момент отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, та, як наслідок, дату закінчення строку для добровільного виконання виконавчого документу.

Вказані обставини слід було встановити шляхом дослідження матеріалів виконавчого провадження ВП № 28621858, яке судами попередніх інстанцій не оглядалось та копії якого в матеріалах справи відсутні. Крім того, суд не позбавлений права витребувати у сторін журнали вхідної/вихідної кореспонденції з метою з'ясування вказаних обставин.

Суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях покликались на те що 19.03.2013 року виконавче провадження закінчено в зв'язку із самостійною сплатою боржником 4673816,55 грн. (а.с. 76, 74).

В свою чергу, як вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2013 року ВП 28621858 (а.с. 76), виконавче провадження закінчено в зв'язку із самостійною сплатою боржником 4673816,55 грн. та примусовим стягненням з нього 25500 грн. державного мита, 236 грн. витрат на оплату послуг по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

Однак, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки вказаним обставинам, зокрема не встановлено які дії вчинялись відповідачем під час примусового виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області № 5013/580/11 виданого 18.07.2011 року і щодо яких сум, що підлягали стягненню. Чи мало місце добровільне виконання боржником виконавчого документу і чи таке було до вчинення примусових дій.

З огляду на це, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно не дослідили обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення судів ухваленні з порушенням положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року у справі № 811/892/13-а - скасувати, а справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Я. Олендер

Судді: О.В. Карась

А.О. Рибченко

Повний текст виготовлено 21.04.2015 року.