Справа № 1326/8582/12,2а-1326/897/12
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Справа № 876/5888/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г.,Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова на постанову Франківського районного суду м.Львова від 27 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова про зобов'язання провести перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова (надалі - УПФУ у Франківському районі м.Львова), в якому просила зобов'язати пенсійний орган перерахувати та виплатити підвищення до пенсії відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до вищезазначеного Закону позивач має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком як членам сім'ї громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій та яких було примусово переселено. Однак, отримує таке в значно меншому розмірі - 43,52 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 27 листопада 2012 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив із того, що необґрунтованим є покликання відповідача, що ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюється на оспорювані правовідносини, так як постанова Кабінету Міністрів України №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» є підзаконним нормативно - правовим актом і не має сили закону.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги покликання маються на те, що законодавством України не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком», як розрахункової величини для підвищення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення». Разом з тим, в постанові Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 чітко передбачено розмір підвищення. Вказана позиція підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено з матеріалів справи, що ОСОБА_1 користується правом на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Однак, всупереч вищезазначеному Закону, позивачу виплачується щомісячне підвищення до пенсії у сумі 43,52 грн., як члену сім'ї особи, яка необґрунтовано зазнала політичних репресії і згодом була реабілітована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно п. г ч.1 ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50%, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.6 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України «Про пенсійне забезпечення» має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654. Отже, відповідач неправомірно виплачував підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено п. г ч.1 ст.77 зазначеного Закону.

У відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Положення ч.3 ст.28 цього Закону, не є перешкодою для застосування величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність заявленого позову.

Вищевикладена правова позиція суду апеляційної інстанції відповідає судовій практиці Вищого адміністративного суду України (ухвала від 18.09.2014 року по справі №К/800/29198/13, ухвала від 16.10.2014 року по справі № К/9991/80932/12).

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова залишити без задоволення, постанову Франківського районного суду м.Львова від 27 листопада 2012 року по справі № 2а/1326/897/2012- без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга