Справа № 718/528/15-а
Суддя: Мізюк В. М.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., при секретарі Константинник М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до Дубівецької сільської ради Кіцманського району про визнання рішення протиправним, його скасування та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дубівецької сільської ради Кіцманського району про визнання рішення протиправним, його скасування та зобовязання вчинити певні дії.

Посилається на те, що 26 січня 2015 року він звернувся до Дубівецької сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі безоплатно у власність земельної ділянки, за рахунок земель запасу в с. Дубівці, орієнтованою площею 0,12 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, право на отримання якої він не використав.

23 лютого 2015 року рішенням 36 сесії VI скликання Дубівецької сільської ради Кіцманського району №22/36-15, йому відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, за адресою с. Дубівці, вул. Т.Шевченка, у межах населеного пункту, між землями служби автомобільних доріг та землями сільської ради, та рекомендовано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в урочищі Поляна.

Зазначає, що вищевказане рішення органу місцевого самоврядування є протиправним та порушує його права, оскільки не містить жодних мотивів, підстав за яких сесією сільської ради прийнято таке рішення, а підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, генеральних планів населених пунктів, схем землеустрою та охорони земель, а тому просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що сільська рада просто не надала дозвіл на виготовлення проекту, а не відмовила ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки, та рекомендувала отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в урочищі "Поляна", тому потрібно було оскаржувати дію органу місцевого самоврядування, а потім скасовувати рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено, як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Земельним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Отже, в розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України та з урахуванням позиції Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 01.04.2010 року N10-рп/2010, даний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - органу виконавчої влади, що реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, а тому ця справа має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен при розгляді питання про його цивільні права та обов'язки має право на відкритий та справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною справедливого судочинства, зокрема, є доступ до процедури зо всіма атрибутами контролю, тобто право на судовий контроль органів державної влади.

Частина друга й третя статті 55 Конституції України визначають, що права і свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, кожному гарантується право на землю.

Відповідно до вимог ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, і перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 3 ст.123 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Питання регулювання земельних відносин, відповідно до п.34 ч.1 ст.26 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Судом встановлено, що 26 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дубівецької сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для передачі безоплатно у власність земельної ділянки, за рахунок земель запасу в с. Дубівці, орієнтованою площею 0,12 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, право на отримання якої він не використав.

23 лютого 2015 року рішенням 36 сесії VI скликання Дубівецької сільської ради Кіцманського району №22/36-15, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, за адресою с. Дубівці, вул. Т.Шевченка, у межах населеного пункту, між землями служби автомобільних доріг та землями сільської ради, та рекомендовано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в урочищі Поляна.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а). розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу: д). організація землеустрою.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частиною першою ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09 квітня 1999 року № 586-XIV встановлено, що акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною сьомою вказаної статті ЗК встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що право власності на земельну ділянку в особи може виникнути лише після прийняття уповноваженим органом відповідного рішення, якому має передувати надання особі дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Суд вважає, що прийняте рішення міської ради суперечить вимогам ст. 121 ЗК України, тобто є неправомірним та таким, що порушує охоронюване законом право позивача.

Відповідно до п.1 Положення про державну інспекцію сільського господарства, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 року № 459/2011 "Про Державну інспекцію сільського господарства України" (далі - Положення) Державна інспекція сільського господарства України (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до п. 4 вищевказаного Положення, Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства при набутті права власності на земельні ділянки за договорами купівлі-продажу, міни, дарування, застави та іншими цивільно-правовими угодами, дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, а також дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача не довів обставин правомірності оскаржуваного рішення, та не надав доказів на обгрунтування будь-якої мотивованої відмови, щодо розробки проекту землеустрою, а щодо надання вказаної земельної ділянки іншій особі, зазначив, що вказаний громадянин є мешканцем села, і тому таке рішення винесла сесія сільської ради.

Тому суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що сільською радою за заявою позивача не приймалось відповідно до ст. 118 ЗК України рішення, на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України суд, з метою повного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки рішення у відповідності до вимог ст. 118 Земельного кодексу України та зобов'язати сільську раду розглянути клопотання і прийняти у відповідності до ст. 118 Земельного кодексу України відповідне рішення.

У відповідності до ч.1 ст.94 КАС України, ч.3 ст. 4 Закону України Про судовий збір №3674-У1 від 08.07.2011 року судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі ст ст.ст.116 ч.ч.1, 3 п.а)., 118 ч.ч.1, 2, 11, 120 ч.1, 121 ч.ч.1 п.г)., 3, 122 ч.1 ЗК України, ст.ст. 26 ч.1 п.34, 46, 47 Закону Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 року №280/97-ВР, та керуючись ст.ст.71 ч.2, 86, 160-163, 171 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання рішення протиправним, його скасування та зобовязання вчинити певні дії задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 23 лютого 2015 року № 22/36-15 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,12 га, яка розташована по вул. Т.Шевченка, у межах населеного пункту, між землями служби автомобільних доріг та землями сільської ради.

Зобовязати Дубівецьку сільську раду Кіцманського району Чернівецької області розглянути подану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований і проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,12 га, яка розташована в с. Дубівці по вул. Т.Шевченка, у межах населеного пункту, між землями служби автомобільних доріг та землями сільської ради, у порядку та спосіб, передбачений ст. 118 Земельного кодексу України.

Стягнути з Дубівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 73,08 гривні сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: