Справа № 2а-1870/9212/12
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2015р. м. Київ К/800/17876/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Глухівського міськрайонного центру зайнятості на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року у справі за позовом Глухівського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року Глухівський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Просив суд стягнути з відповідача суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 13417 грн. 54 коп.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року апеляційну скаргу Глухівського міськрайонного центру зайнятості залишено без задоволення, рішення першої інстанції - без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов, оскільки вважає, що судами неправильно застосовано норми матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 8 лютого 2010 року ОСОБА_2 звернулась до позивача за сприянням у працевлаштуванні із заявою, в якій просила до вирішення питання працевлаштування надати їй статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в якій зазначила, що вона не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує.

Наказом позивача від 8 лютого 2010 року № НТ 100208 ОСОБА_2 наданий статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

На підставі виявлених розбіжностей при обміні інформацією служби зайнятості з державною податковою адміністрацією 11 жовтня 2012 року посадовою особою позивача проведена перевірка ПАТ КБ ,,Приватбанк".

За результатом вказаної перевірки складений акт № 179 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття" від 11 жовтня 2012 року, яким встановлено, що ОСОБА_2 перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітна, в період з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2011 року та за 1 квартал 2012 року отримала дохід від ПАТ КБ ,,Приватбанк" з ознакою ,,102". Виплати, відповідно до умов цивільно-правового договору".

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутні підстави для стягнення грошових коштів, виплачених відповідачу, як допомога по безробіттю.

За правилами частин другої та третьої статті 36 Закону, яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Закону є допомога по безробіттю.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Абзацом другим підпункту 1 пункту 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219 (чинного на час виникнення спірних відносин), встановлено, що громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня працевлаштування, в тому числі на сезонні або загальнодержавні оплачувані громадські роботи, державної реєстрації фізичної особи-підприємця, укладення цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт, надання послуг. При цьому в картці робиться запис про прийняття на роботу, зазначаються дата і номер наказу, дата державної реєстрації фізичної особи-підприємця, дата укладення цивільно-правового договору.

Суди встановили, що Банк публічно запропонував усім агентам, у тому числі його клієнтам, виплати за залучення нових клієнтів згідно із затвердженими цією банківською установою Умовами та правилами надання банківських послуг. Між Банком та ОСОБА_2 укладено договір про банківське обслуговування. Як клієнт Банку, ОСОБА_2, виконавши визначені цією банківською установою спеціальні умови, за яких проводяться виплати агентам, що надали інформацію, необхідну для випуску банківського продукту/послуг та для залучення нового клієнта, отримала відповідну винагороду.

Звернена до невизначеного кола осіб обіцянка майнової винагороди за досягнення обумовленого результату тому, хто досягне цього результату, за змістом глави 78 підрозділу 2 "Недоговірні зобов'язання" Розділу ІІІ Цивільного кодексу України є публічною обіцянкою винагороди.

Згідно з положеннями юридичної науки публічна обіцянка винагороди є одностороннім правочином, особливістю якого є те, що він відбувається стосовно невизначеного кола осіб, а учасником правовідношення, яке виникає на його основі, може бути кожен, хто досягне зазначеного в правочині результату.

Надавши Банку послуги із залучення нових клієнтів, за що була отримана відповідна винагорода, ОСОБА_2 приєдналася до публічної обіцянки винагороди, повідомленої при підписанні договору про банківське обслуговування, тобто фактично вчинила інший односторонній правочин - передала результат, обумовлений у вказаній обіцянці. Таким чином, між згаданими суб'єктами виникли зобов'язання з публічної обіцянки винагороди - різновиду недоговірних зобов'язань, а не з надання послуг за цивільно-правовою угодою.

Надання таких послуг не можна віднести і до інших ознак зайнятого населення, визначених у пункті 3 статті 1 Закону України від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ "Про зайнятість населення" (далі - Закон № 803-ХІІ).

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що вчинення зареєстрованою у центрі зайнятості особою - клієнтом банківської установи за договором про банківське обслуговування - дій на досягнення результату за наданою такою установою публічною обіцянкою винагороди, не змінює статусу цієї особи як безробітної у розумінні Закону № 803-ХІІ та не впливає на умови виплати їй матеріального забезпечення на випадок безробіття, тому стягнення такого забезпечення на підставі частини третьої статті 36 Закону, є неправомірним.

Отже, правильними є висновки судів про безпідставність вимог Глухівського міськрайонного центру зайнятості щодо стягнення з ОСОБА_2 допомоги по безробіттю, тому рішення судів про відмову у задоволенні позовних вимог є законними та такими, що прийнятті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що посилання позивача в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судами повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішеннях, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Глухівського міськрайонного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року у справі за позовом Глухівського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.В. Ліпський

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак