Справа № 803/562/15-а
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. ЛуцькСправа № 803/562/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач, ФОП ОСОБА_3, підприємець) звернувся в суд з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі відповідач, Луцька ОДПІ, інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 березня 2015 року №, від 16 березня 2015 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 04 лютого 2015 року по 23 лютого 2015 року Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства. За результатами перевірки інспекцією складено акт від 02 березня 2015 року №664/17-01/НОМЕР_1, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення від 16 березня 2015 року №, яким донараховано податок на додану вартість у розмірі 133 807,00 грн за основним платежем та 66 903,50 грн за штрафними санкціями; від 16 березня 2015 року №, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 113 735,05 грн за основним платежем та 28 433,76 грн штрафних санкцій. Позивач вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про нікчемність правочинів укладених із ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» помилковими, оскільки сторони договору в повному обсязі виконали свої зобовязання. Крім того, на переконання позивача безпідставним є висновки Луцької ОДПІ про заниження підприємцем валового доходу у звязку з реалізацією продукції за заниженими цінами, оскільки використання непрямих методів визначення доходу (звичайних цін) дозволяється лише стосовно повязаних осіб.

З наведених підстав просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16 березня 2015 року №, від 16 березня 2015 року №.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав суду додаткові письмові докази та пояснення на підтвердження реальності господарської операції.

Відповідач, Луцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області, в письмових запереченнях від 07 квітня 2015 року, та його представник у судовому засіданні заперечили проти позову з тих підстав, що позивач в травні 2014 року мав взаємовідносини з ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» по придбанню фруктів. До перевірки не були надані документи, що підтверджують наявність господарських взаємовідносин з перевізником ФОП ОСОБА_5, який вказаний у товаро-транспортних накладних. Крім того, у ТТН зазначено пункт навантаження м. Рівне, хоча ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» знаходиться у м. Києві. Також у контрагента позивача відсутні трудові ресурси та основні засобами для здійснення господарської операції. З наведених підстав податковим органом був зроблений висновок про безтоварність операції.

Крім того, при перевірці правильності визначення валового доходу, встановлено його заниження за 2014 рік на суму 405 312,99 грн. Зокрема, в ході проведення перевірки здійснено співставлення роздрібних цін, за якими ФОП ОСОБА_3 реалізовував товари (фрукти, овочі), з реальними середніми цінами, які склалися на ринку Волинської області у 2014 році згідно даних Головного управління статистики у Волинській області (в середньому на 32,8 %).

На підставі вищевикладеного відповідач вважає прийняті рішення правомірними та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 01 березня 2000 року зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області. Основним видом діяльності згідно КВЕД-2010 є 46.31 «Оптова торгівля овочами і фруктами», 47.21 «Роздрібна торгівля овочами і фруктами в спеціалізованих магазинах», 48.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» (т.1 а.с.12 зворот - 13).

Судом встановлено, що у період з 04 лютого 2015 року по 23 лютого 2015 року Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства, за результатом якої складений акт від 02 березня 2015 року №664/17-01/НОМЕР_1 (т.1 а.с.12-25).

Відповідно до висновків акту перевірки, податковим органом встановлено порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.5 статті 198, пункту 200.2 статті 200, пункту 201.4, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України у звязку із заниженням податкових зобовязань та завишення податкового кредиту та донараховано у звязку з цим податок на додану вартість в загальному розмірі 133 807,00 грн.

Також контролюючим органом встановлено порушення пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті заниження валового доходу та завищення валових витрат в декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік у звязку з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 113 735,05 грн (т.1 а.с.25).

Вказані висновки мотивовані тим, що в ході проведення перевірки здійснено співставлення роздрібних цін, за якими ФОП ОСОБА_3 реалізовував товари (фрукти, овочі), з реальними середніми цінами, які склалися на ринку Волинської області у 2014 році згідно даних Головного управління статистики у Волинській області. Згідно проведеного аналізу співставлення цін було встановлено, що роздрібні ціни по реалізації продукції кінцевому споживачу (із застосування реєстратора розрахункових операцій) суттєво відрізняють від роздрібних цін, які фактично склалися на ринку Волинської області (в середньому на 32,8 %). В ході перевірки документи, які б підтверджували зміни ціни (зменшення) товару в результаті псування підприємцем не надавалося. З цих мотивів Луцька ОДПІ дійшла висновку про заниження ФОП ОСОБА_3 валового доходу за 2014 рік на суму 405 312,99 грн (т.1 а.с.15 зворот 17).

Крім того, під час перевірки встановлено завищення податкового кредиту, який був сформований на підставі господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Роялфрут Україна». В основу цього висновку покладено твердження податкового органу, що в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних по перевезенню ТМЦ зі складу ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» до покупця ФОП ОСОБА_3 не відповідають вимогам Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363. Зокрема, у графах перевізник та водій не зазначені по батькові ФОП ОСОБА_5 Крім того, пунктом навантаження зазначено м. Рівне, хоча місцем реєстрації ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» є м. Київ. Також згідно облікових даних ОСОБА_4 «Роялфрут Україна», поданої звітності до органів ДФС встановлено відсутність транспортних засобів, земельних ділянок, офісних приміщень, складських приміщень, які могли б використовуватись при здійснення господарської діяльності, результатом якої є отримання прибутку. Згідно фінансового звіту підприємства, необоротні активи (основні засоби, інші необоротні активи) на балансі підприємств відсутні. На підставі вищевикладеного Луцькою ОДПІ зроблений висновок про безтоварність (нереальність) господарських операцій ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» (т.1 а.с.20 зворот 21).

На підставі висновків акту перевірки від 02 березня 2015 року №664/17-01/НОМЕР_1, Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області були прийняті податкові повідомлення-рішення від 16 березня 2015 року №, яким донараховано податок на додану вартість у розмірі 133 807,00 грн за основним платежем та 66 903,50 грн за штрафними санкціями; від 16 березня 2015 року №, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 113 735,05 грн за основним платежем та 28 433,76 грн штрафних санкцій (т.1 а.с.11).

Надаючи правову оцінку вищенаведеним податковим повідомленням-рішенням, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 15 квітня 2014 року у місті Києві між Товариством з обмеженою відповідальністю «Роялфрут Україна» (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (покупець) був укладений договір поставки №01-15/04/14 відповідно до умов якого, постачальник зобовязувався постачати покупцеві, а покупець приймати та сплачувати продовольчі товари, згідно із замовленням покупця, що оформлені за узгодженою формою (п.1.1). Конкретні умови поставки визначаються сторонами у заявці, що є невідємною частиною договору. При цьому, можливість вибору умов поставки обмежується самовивозом товару покупцем зі складу постачальника власними силами і за власний рахунок покупця (п.2.3) (т.1 а.с.27-29).

До вказаного договору була укладена додаткова угода №1 від 16 квітня 2014 року, відповідно до якої, пункт 2.3 договору був доповнений можливістю доставки товару за рахунок постачальника, при цьому місцем призначення доставки товару є склад покупця, зазначений у замовлені (т.2 а.с.195).

На виконання умов договору між сторонами були складені та підписані видаткові накладні від 06 травня 2014 року №65/5, від 06 травня 2014 року №65/6, від 07 травня 2014 року №75/12, від 20 травня 2014 року №205/10, від 23 травня 2014 року №235/26, від 29 травня 2014 року №295/7, від 30 травня 2014 року №305/14 на постачання товару «банани свіжі, зелені» (т.1 а.с.30-33).

Для відображення вказаних господарських операцій у податковому обліку та формування податкового кредиту, ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» виписало позивачу податкові накладні від 06 травня 2014 року №24, від 06 травня 2014 року №25, від 07 травня 2014 року №49, від 20 травня 2014 року №191, від 23 травня 2014 року №236, від 29 травня 2014 року №267, від 30 травня 2014 року №287 (т.1 а.с.34-37).

Факт транспортування придбаного товару підтверджується товарно-транспортними накладними від 06 травня 2014 року №65/5, від 07 травня 2014 року №75/12, від 20 травня 2014 року №205/10, від 23 травня 2014 року №235/26, від 29 травня 2014 року №295/7, від 30 травня 2014 року №305/14 (т.1 а.с.38-43).

Оплата між сторонами здійснена у повному обсязі, що підтверджується наданою підприємцем банківською випискою (т.1 а.с.44-47).

Під час судового розгляду позивачем були надані документи, що підтверджують подальшу реалізацію придбаного у ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» товару (бананів), а саме:

1) Товариству з обмеженою відповідальністю «Континіум-Трейд» - видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні (т.1 а.с.59-186);

2) Товариству з обмеженою відповідальністю «Арго-Р» - видаткові накладні, податкові накладні (т.1 а.с.187-238);

3) Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиньагрореммаш» - видаткові накладні, податкові накладні (т.1 а.с.239-253);

4) Приватному підприємству «Торговий дім «Салют» - видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні (т.2 а.с.1-50);

5) Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» - видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні (т.2 а.с.51-69);

6) Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиньагропостач» - видаткові накладні, податкові накладні (т.2 а.с.70-73);

7) Комунальному підприємству «Санаторій матері і дитини «Пролісок» - видаткові накладні, податкові накладні (т.2 а.с.74-76);

8) Фізичним особам-підприємцям ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та кінцевим (роздрібним) покупцям видаткові накладні, податкові накладні, примірники довіреностей на отримання ТМЦ (типова форма №М-2) (т.2 а.с.77-112).

Наявність у ФОП ОСОБА_3 вантажних транспортних засобів підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію (т.2 а.с.113-115). Крім того, в трудових відносинах з підприємцем перебувають водії ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (т.2 а.с.116-124).

Також у позивача наявні основні засоби для зберігання придбаного товару, що підтверджується витягами про реєстру права власності на нерухоме майно та нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу (т.2 а.с.146-149).

Слід зазначити, що відомості про наявність основних засобів та транспортних засобів були відомі податковому органу та відображені в акті перевірки (т.1 а.с.13).

Додатково, наявність основних засобів складських приміщень у контрагента позивача ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» підтверджується договором суборенди №03 від 01 квітня 2014 року (т.2 а.с.181-183). Імпорт придбаного товару на митну територію України підтверджується ВМД від 06 травня 2014 року №125130003/2014/502577 (т.2 а.с.190-191).

Керуючись принципом офіційного зясування всіх обставин у справі, оцінюючи реальність вищезазначених господарських операцій суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість суд зясовує рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Проаналізувавши подані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 первинні документи, суд дійшов висновку, що вказані операції мають реальний характер, оскільки позивачем належними та допустимими доказами доведений факт наявності податкової правосубєктності у позивача та його контрагента, господарської мети при придбанні товару, а під час судового розгляду був підтверджений подальший рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Зокрема, види господарської діяльності позивача згідно КВЕД, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідають змісту та суті господарських операцій, які були проведені з ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» - закупівля фруктів для їх подальшої реалізації (т.1.а.с.13).

Під час судового розгляду були надані достатні та вичерпні первинні документи, які підтверджують приймання-передачу придбаного товару, а саме видаткові накладні, податкові накладна та товарно-транспортні накладні.

Наявність у підприємця основних засобів для зберігання та перевезення придбаного товару підтверджено письмовими доказами, а також відображено в акті перевірки.

Крім того позивачем був доведений подальший рух придбаного товару, а саме його реалізацію ОСОБА_4 «Континіум-Трейд», ОСОБА_4 «Арго-Р», ОСОБА_4 «Волиньагрореммаш», ПП «Торговий дім «Салют», ОСОБА_4 «Торговий дім «Аванта», ОСОБА_4 «Волиньагропостач», КП «Санаторій матері і дитини «Пролісок», фізичним особам-підприємцям ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та кінцевим (роздрібним) покупцям.

При цьому суд не приймає посилання податкового органу на відсутність у контрагента позивача ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» достатніх трудових ресурсів та необоротних активів, з наступних підстав.

У постанові Верховного суду України від 31 січня 2011 року № 21-42а10 (реєстраційний номер в ЄДРСР 14222189) зазначено, що у разі невиконання контрагентом зобовязання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Це означає, що можливі порушення контрагентом ФОП ОСОБА_3 податкової дисципліни не може бути підставою для позбавлення підприємця права на податковий кредит. Крім того, слід зазначити, що висновки Луцької ОДПІ про недостатність трудових та виробничих ресурсів у ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» зроблені без проведення відповідної податкової перевірки та виключно на довідковій інформації ДПІ у Печерському районі м. Києвау листі від 20 березня 2015 року №3752/7/26-55-22-13 (т.2 а.с.162-163).

Стосовно посилання представника інспекції про відсутність на момент перевірки додаткової угоди №1 від 16 квітня 2014 року, суд зазначає, що в судове засідання було надано оригінал цього документу і сумнівів у його достовірності у суду не виникає (т.2 а.с.195).

Також суд не бере до уваги доводи представника Луцької ОДПІ, що 06 травня 2014 року товар ОСОБА_4 «Роялфрут Україна» був розмитнений на Південній митниці Міндоходів (м. Херсон), і тому того ж дня не міг бути реалізований ФОП ОСОБА_3 в м. Рівному, оскільки такі доводи базуються виключно на припущеннях.

Зазначені обставини в сукупності дозволяють суду дійти висновку про реальність господарської операції з огляду на наявність у позивача та його контрагента необхідної податкової правосубєктності для її здійснення, зв'язку між фактом постачання товарів та господарською діяльністю платника податків, а тому висновки податкового органу в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Стосовно висновків Луцької ОДПІ про заниження ФОП ОСОБА_3 валового доходу шляхом реалізацію придбаного товару за заниженими цінами, суд зазначає наступне.

Як вже зазначав суд, в ході проведення податкової перевірки здійснено співставлення роздрібних цін, за якими ФОП ОСОБА_3 реалізовував товари (фрукти, овочі), з реальними середніми цінами, які склалися на ринку Волинської області у 2014 році згідно даних Головного управління статистики у Волинській області. Згідно проведеного аналізу співставлення цін було встановлено, що роздрібні ціни по реалізації продукції кінцевому споживачу (із застосування реєстратора розрахункових операцій) суттєво відрізняють від роздрібних цін, які фактично склалися на ринку Волинської області (в середньому на 32,8 %. Саме з цих мотивів Луцька ОДПІ дійшла висновку про заниження ФОП ОСОБА_3 валового доходу за 2014 рік на суму 405 312,99 грн (т.1 а.с.15 зворот 17).

Проаналізувавши зміст вищезазначених доводів відповідача слід дійти висновку, що ним використаний непрямий метод визначення прибутку за принципом «витягнутої руки», застосування якого врегульовано у статті 39 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 Податкового кодексу України, встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" здійснюється за одним із таких методів:

39.3.1.1. порівняльної неконтрольованої ціни;

39.3.1.2. ціни перепродажу;

39.3.1.3. "витрати плюс";

39.3.1.4. чистого прибутку;

39.3.1.5. розподілення прибутку.

У даному випадку, податковим органом фактично застосований метод порівняльної неконтрольованої ціни.

У відповідності до підпункту 39.3.3 пункту 39.3 статті 39 Податкового кодексу України, метод порівняльної неконтрольованої ціни базується на порівнянні ціни, застосованої під час контрольованої операції, з ціною (діапазоном цін) у співставній (співставних) неконтрольованій (неконтрольованих) операції (операціях).

Під час застосування методу порівняльної неконтрольованої ціни порівняння ціни контрольованої операції проводиться з ціною співставних неконтрольованих операцій, які фактично здійснені платником податків або іншими особами.

Порівняння ціни контрольованої операції з ціною (діапазоном цін) співставних неконтрольованих операцій проводиться на підставі наявної інформації про ціни, застосовані протягом періоду, який аналізується, або інформації на найближчу до дня здійснення контрольованої операції дату.

Тобто, визначальним для визначення контролюючим органом прибутку при використанні принципу «витягнутої руки» та методу порівняльної неконтрольованої ціни є здійснення платником податків господарських операцій, які підпадають під визначення «контрольовані операції».

В свою чергу, за змістом підпункту 39.2.1.1 пункту 39.2.1 статті 39 Податкового кодексу України до контрольованих операцій відносяться лише:

а) господарські операції, які впливають на обєкт оподаткування сторін (сторони) таких операцій, що здійснюються платниками податків з повязаними особами - нерезидентами;

б) господарські операції з продажу товарів через комісіонерів - нерезидентів.

З наведеного можливо зробити висновок, що метод порівняльної неконтрольованої ціни при визначенні прибутку платника податків за принципом «витягнутої руки» можливий лише при здійснення господарських операцій з повязаними особами нерезидентами, або через комісіонерів нерезидентів.

Однак у розглядуваному випадку, господарські операції з реалізації фруктів ФОП ОСОБА_3 проводив виключно з резидентами. Крім того, податковим органом жодними допустимим доказами не доведений той факт, що контрагенти позивача повязані з ним, тобто підпадають під визначення наведене у підпункті 14.1.159 пункті 14.1 статті 14 Податкового кодексу України. З цього можливо зробити висновок, що Луцька ОДПІ не мала права застосовувати непрямий метод визначення прибутку позивача, зокрема і з застосуванням звичайних цін.

Суд зазначає, що обґрунтованим був би висновок податкового органу у випадку, якби підприємець здійснював реалізацію товарів нижче собівартості, тобто без мети отримання прибутку. Однак за даних обставин, як встановлено судом та не заперечувалося представником інспекції, реалізація товарів здійснювалося за цінами, вищими за собівартість в результаті чого ФОП ОСОБА_3 отримував та декларував прибуток, а той факт, що ціни реалізації не відповідають середнім ринковим цінам на ринку Волинської області не є достатньою підставою для додаткового визначення контролюючим органом валового доходу, оскільки підприємець є вільний у виборі ціни, за якою бажає реалізовувати продукцію.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, Луцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області, та його представник у судовому засіданні не в повній мірі довели суду обґрунтованість та правомірність податкових повідомлень-рішень від 16 березня 2015 року №, №. При цьому реальність господарських операцій доведена позивачем належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши податкові повідомлення-рішення від 16 березня 2015 року №, № на предмет відповідності частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вони винесені не на підставі, що передбачена Конституцією та Податковим кодексом України, без повного дослідження всіх обставин реальності господарських операцій, а також необґрунтовано.

Оскільки Луцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області, субєкт владних повноважень, не довела правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень від 16 березня 2015 року №, №, тому суд дійшов висновку, що зазначені в акті перевірки від 02 березня 2015 року №664/17-01/НОМЕР_1 висновки в частині господарських операцій між позивачем та ОСОБА_4 «Роялфрукт Україна», а також стосовно заниження валового доходу шляхом реалізації придбаних товарів за цінами, які нижчі за ринкові, є необґрунтованими та безпідставними, а податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідає чинному законодавству та підлягають визнанню протиправними, як наслідок, скасуванню. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

За правилами частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як слідує з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3І, згідно платіжного доручення від 25 березня 2014 року №149 сплатив судовий збір у розмірі 487,20 грн (т.1 а.с.2). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, тому вказану суму необхідно стягнути на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 16 березня 2015 року №, №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (43000, м. Луцьк, вул. Вячеслава Чорновола, 18/20, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 487,20 грн (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 05 травня 2015 року.