Справа № 2а-10004/12/1370
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Львів Справа № 876/8276/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Качмара В.Я.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

представника третьої особи - Кравця В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Транспортні будівельні системи» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року по справі № 2а-10004/12/1370 за позовом Державної фінансової інспекції у Львівській області до Приватного підприємства «Транспортні будівельні системи» про стягнення незаконно отриманих коштів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького,

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція у Львівській області (далі - ДФІ у Львівській області) 26 листопада 2012 року звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Транспортні будівельні системи» (далі - ПП «Транспортні будівельні системи»), в якому просила стягнути з відповідача на відповідний рахунок Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького (далі - ЛНУ) незаконно отримані кошти в сумі 30259.01 грн. у зв'язку з завищенням вартості ремонтних робіт.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року вказаний позов задоволено.

ПП «Транспортні будівельні системи» оскаржило зазначену постанову суду в апеляційному порядку, посилаючись на те, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29 квітня 2014 року № 1521, яким спростовані твердження позивача щодо завищення сум кошторисного прибутку та адміністративних витрат по договорах підряду.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча їх належним чином було повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ДФІ у Львівській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ЛНУ за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт ревізії від 24 травня 2012 року № 04-23/08.

Вказаний акт ревізії містить, зокрема, висновок про порушення вимог пункту 3.3.10.1 ДБН Д.1.1-1-2000, а саме завищення вартості виконаних робіт ПП «Транспортні будівельні системи» на суму 30259.01 грн. за договорами підряду укладеними з ЛНУ. Зазначено, що ПП «Транспортні будівельні системи» завищено вартість виконаних робіт для ЛНУ у 2010 році на 9778.01 грн. внаслідок завищення коефіцієнтів для визначення суми кошторисного прибутку та адміністративних витрат виконаних робіт, а також вартість виконаних робіт на суму 20481.00 грн. завищено у зв'язку з зайвим застосуванням ресурсних елементних кошторисних норм Р20-31-1 «Пробивання борозен в цегляних стінах» та Р20-36-7 «Пробивання гнізд в цегляних стінах».

Листом ДФІ у Львівській області від 08 червня 2012 року № 04-15м/4594 надіслано ЛНУ вимогу щодо усунення виявлених ревізією фінансових порушень, якою, зокрема, пропонувалось провести претензійно-позовну роботу з ПП «Транспортні будівельні системи» щодо відшкодування останнім 30300.00 грн. завищеної вартості проведених будівельних робіт.

Вказуючи на невиконання зазначеного вище пункту вимоги від 08 червня 2012 року № 04-15м/4594, ДФІ у Львівській області звернулась до суду з позовом про стягнення з ПП «Транспортні будівельні системи» на користь ЛНУ завищеної вартості проведених будівельних робіт.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем завищено вартість ремонтно-будівельних робіт, що призвело до заподіяння ЛНУ матеріальної шкоди, відтак, оскільки в добровільному порядку вказані кошти не сплачені, вони підлягають стягненню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 вказаного Положення Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 цього ж Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також цим Положенням передбачено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У вимозі органу державного фінансового контролю може бути зазначено про необхідність відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, орган державного фінансового контролю вправі заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Як видно з матеріалів справи, ДФІ у Львівській області пред'явлено ЛНУ вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії, аналіз зазначеного вище пункту якої вказує на виявлені збитки, заподіяні підконтрольній установі, та їхній розмір.

З огляду на викладене, позивачем вірно заявлено до особи, якою заподіяно збитки, позов про стягнення добровільно не відшкодованих сум.

Як видно з матеріалів справи, висновок ДФІ у Львівській області про завищення відповідачем вартості ремонтно-будівельних робіт на суму 30259.01 грн. був обґрунтований неправильним застосуванням коефіцієнтів сум кошторисного прибутку та адміністративних витрат, а також зайвим застосуванням ресурсних елементних кошторисних норм.

Так, між ЛНУ та ПП «Транспортні будівельні системи» були укладені наступні договори підряду:

від 20 серпня 2010 року № 06-08/10/288 про виконання робіт по об'єкту «Поточний ремонт приміщень бази відпочинку «Ксеня» в м. Східниця ЛНУ» на суму 54420.00 грн.;

від 26 серпня 2010 року № 07-08/10/308 про виконання робіт по об'єкту «Капітальний ремонт приміщень факультету ветеринарної медицини ЛНУ» на суму 247772.40 грн.;

від 30 вересня 2010 року № 11-09/10 про виконання робіт по об'єкту «Поточний ремонт студентської їдальні в гуртожитку № 3 ЛНУ по вул. Т.Барановського, 13а» на суму 30994.80 грн.

Відповідно до пункту 3.3.10.1 Правил визначення вартості будівництва ДБН Д.1.1-1-2000, затверджених наказом Держбуду України від 27 серпня 2000 року N 174, вартість прямих витрат при взаєморозрахунках за обсяги виконаних робіт визначається на підставі нормативних витрат трудових і матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та уточнених цін ресурсів, передбачених в договірній ціні.

Оскільки зазначеними вище договорами передбачалось проведення робіт капітального та поточного ремонту, то ДФІ у Львівській області вірно вказує на те, що для визначення сум кошторисного прибутку слід було застосовувати коефіцієнт встановлений для ремонту житла, об'єктів соціальної сфери, комунального призначення та благоустрою ДБН Д.1.1-1-2000 в розмірі 2.71 грн. на одиницю трудовитрат, натомість ПП «Транспортні будівельні системи» було застосовано коефіцієнт 3.38 грн., що призвело до завищення вартості виконаних робіт на суму 6658.00 грн. (без податку на додану вартість).

Що стосується визначення відповідачем суми адміністративних витрат по згаданих договорах, то слід зазначити, що усереднені показники для визначення в інвесторській кошторисній документації розміру адміністративних витрат будівельно-монтажних організацій в розрахунку на 1 люд.-год. загальної кошторисної трудомісткості будівельно-монтажних робіт визначені в додатку 13 до ДБН Д.1.1-1-2000, згідно з якими для ремонту житла, об'єктів соціальної сфери, комунального призначення та благоустрою встановлений показник 1.23, який і підлягав застосуванню відповідачем при визначенні вартості виконаних робіт. Натомість, ним використано показник 1.38, що призвело до завищення ним вартості виконаних робіт на суму 1489.95 грн. (без податку на додану вартіст).

Також між ЛНУ та ПП «Транспортні будівельні системи» був укладений договір підряду від 12 квітня 2011 року № 020211/123 про виконання робіт по об'єкту «Поточний ремонт - заміна електропостачання факультету ветеринарної медицини ЛНУ по вул. Левицького, 61» на суму 81270.00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком ДФІ у Львівській області про завищення ПП «Транспортні будівельні системи» вартості виконаних робіт за вказаним вище договором на суму 17067.00 грн. (без податку на додану вартість) у зв'язку з включенням в акт приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2011 року робіт з прокладання проводів при схованій проводці в борознах (кошторисна норма Р17-5-3), пробивання борозен в стінах та гнізд у цегляних стінах (кошторисна норма Р20-31-1), оскільки прокладання проводів при схованій проводці в борознах включає також ресурси по влаштуванню борозен і гнізд при прокладці проводів, що в свою чергу свідчить про те, що відповідачем зайво застосована кошторисна норма Р 20-31-1.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність визначення ДФІ у Львівській області завищеної вартості виконаних ремонтних робіт, яка з врахуванням податку на додану вартість становить 30259.01 грн., а тому, оскільки вказана сума не була відшкодована ПП «Транспортні будівельні системи» добровільно, її слід стягнути в судовому порядку.

Щодо посилання відповідача на неврахуванням судом першої інстанції висновку судової будівельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29 квітня 2014 року № 1521, то таке є безпідставним, оскільки вказаний висновок частково підтверджує висновки позивача про порушення відповідачем норм чинного законодавства при визначенні вартості виконаних ремонтних робіт та, крім цього, слід зазначити, що відповідно до частини 5 статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов'язковий.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Транспортні будівельні системи» залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року по справі № 2а-10004/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

В.Я. Качмар

Повний текст ухвали виготовлено 05 травня 2015 року.