Справа № 804/7076/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2015 рокусправа № 804/7076/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Соколов А.О. дов від 23.03.2015

відповідача: - Станчева О.В. дов від 22.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року

у справі № 804/7076/14

за позовом публічного акціонерного товариства «Дніпровський машинобудівний завод»

до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дніпровський машинобудівний завод» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просило визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.03.2014 № про суму завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 51055,00 грн.; від 21.03.2014 № із сумою грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 448945 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 224472,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що документальна позапланова перевірка позивача проведена відповідачем на підставі наказу № 177 від 24.02.2014, який є безпідставним та не відповідає вимогам податкового законодавства України, без дослідження первинних документів, з порушенням поряду повідомлення платника податку про проведення такої перевірки, що об'єктивно зумовлює неправомірність дій відповідача під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПАТ «ДМЗ» та не легітимність її результатів, що відображенні в акті перевірки від 04.03.2014 № 6471/15-00/14313332.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2014 адміністративний позов задоволено. Постанову суду мотивовано недоведеністю відповідачем фактів порушень, які слугували підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки правомірність та реальність господарських операцій позивача підтверджена належним чином оформленою первинною документацією.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволені адміністративного позову відмовити. Відповідач зазначає, що судом не прийнято до уваги, що позивачем під час перевірки не надано будь-яких перевізних документів, доказів прийняття товару, його оприбуткування, зберігання, сертифікатів відповідності або декларацій виробника про відповідність. Також не подано будь-яких доказів залучення третіх осіб до виконання господарських операцій. Судом першої інстанції не досліджувалось наявність як у позивача, так і у контрагента - ТОВ «Вест Енергоінвест», професійно підготовлених осіб відповідної кваліфікації.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач проти задоволення апеляційної скарг заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає, що висновки податкового органу, наведені в акті від 04.03.2014 № 671/15-00/14313332, з приводу того, що договір від 15.03.2012 № ВЭ-12-АКБ не спрямований на реальне настання правових наслідків і суперечить чинному законодавству України та моральним засадам суспільства суперечать нормам діючого законодавства та не відповідає фактичним обставинам.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод» з питань формування податкового кредиту при здійсненні операцій з контрагентом ТОВ "Вест Енергоінвест" () за період з 01.08.2013 по 31.08.2013, за результатами якої складено акт від 04.03.2014 року № 671/15-00/14313332.

Підставою для проведення вказаної перевірки є наказ № 177, прийнятий 24.02.2014 керівником ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська на підставі п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Публічного акціонерного товариства "Дніпровський машинобудівний завод"» (а. с.18).

Питання правомірності прийняття податковим органом наказу №177 від 24.02.2014 та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПАТ "Дніпровський машинобудівний завод" було предметом судового розгляду в межах справи Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/3655/14.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі № 804/3655/14 позовні вимоги ПАТ ДМЗ задоволено в повному обсязі:

- наказ ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська від 24.02.2014 № 177 визнано незаконним та скасовано;

- дії ДПІ у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, результати якої знайшли своє відображення в акті від 04.03.2014 № 671/15-00/14313332, визнано незаконними (а. с.99-107).

Проте, Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом винесено постанову від 15.01.2015, якою вищевказану постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі № 804/3655/14 скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «ДМЗ».

На підставі акту перевірки від 04.03.2014 № 671/15-00/14313332 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.03.2014:

- № про суму завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 51055,00 грн. (а. с.35);

- № із сумою грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі - 448945,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі - 224472,50 грн. (а. с.36).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків податкового органу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.1. ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації

Отже з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Господарською операцією, згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондується і з нормами Податкового кодексу України.

Згідно висновків вищевказаної перевірки в результаті порушення п.198.1, п.198.3 та п.198.6 cт.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України товариством занижено податок на додану вартість у серпні 2013 року на загальну суму 448945 грн., завищено від'ємне значення по декларації з ПДВ (р.19) у серпні 2013 року на загальну суму 17529 гри. та завищено залишок від'ємного значення по декларації з ПДВ (р.24) у серпні 2013 року на загальну суму 33526 грн.

Даний висновок податкового органу обґрунтовано тим, що господарські операції, здійснені між позивачем та його контрагентом - ТОВ "Вест Енергоінвест", є безтоварними, підставою для чого стали:

- акт перевірки ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська від 18.11.2013 №2177/04-63-22-03/31251389 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Вест Енергоінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.08.2013 по 31.08.2013 при придбанні товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Крендлз» та реалізації їх на контрагентів»;

- відсутність первинних документів ПАТ «ДМЗ» щодо господарської операції з ТОВ "Вест Енергоінвест".

В зв'язку з цим податковий орган в акті перевірки від 04.03.2014 дійшов висновку, що договір, укладений між ПАТ «ДМЗ» та ТОВ "Вест Енергоінвест", не спрямований на реальне настання правових наслідків і суперечить чинному законодавству України та моральним засадам суспільства.

В запереченнях на адміністративний позов додатковим доводом стосовно нереальності господарської операції ПАТ «ДМЗ» з ТОВ "Вест Енергоінвест" у серпні 2013 року відповідачем зазначено відсутність доказів транспортування (перевезення) товару (товарно-транспортних накладних).

В апеляційній скарзі відповідачем, як додатковий довід стосовно нереальності господарської операції ПАТ «ДМЗ» з ТОВ «Вест Енергоінвест» у серпні 2013 року, зазначається відсутність сертифікатів якості товару (акумуляторних батарей (АБ) та не дослідження судом першої інстанції наявності у позивача та у його контрагента - ТОВ «Вест Енергоінвест», професійно підготовлених осіб відповідної кваліфікації, які можуть бути допущені до роботи з АБ.

Як свідчать матеріали справи і не заперечується сторонами, ПАТ «ДМЗ» (Покупець) мало господарські відносини з ТОВ «Вест Енергоінвест» (Продавець) за договором (купівлі-продажу)№ ВЭ-12-АКБ від 15.03.2012 (а. с.37, 38).

Предметом купівлі-продажу за даним договором були акумуляторні батареї АКБ 6СТ-200 А (3) (а. с.43).

29.08.2013 відповідно до умов вказаного Договору від 15.03.2012 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ "Вест Енергоінвест" 3000000,00 грн., у тому числі ПДВ - 500000,00 грн., що підтверджується: платіжними дорученнями від 29.08.2013 № 744 на загальну суму - 1000000,00 грн.; від 29.08.2013 № 745 на загальну суму - 1000000,00 грн.; від 29.08.2013 № 746 на загальну суму - 1000000,00 грн.;

ТОВ "Вест Енергоінвест" виписано та видано податкову накладну від 29.08.2013 №6, на підставі якої сума податку на додану вартість включена позивачем до складу податкового кредиту у декларації з податку на додану вартість за серпень 2013 року.

Вказані документи подані позивачем суду, досліджені судом першої інстанції.

Виходячи із змісту вказаних вище документів в їх сукупності, вбачається, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару, фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

Податкова накладна, на підставі якої позивачем сума податку на додану вартість включена до складу податкового кредиту, складена вказаним контрагентом у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України, відповідає положенням Наказу Міністерства фінансів України «Про порядок заповнення податкової накладної» від 01.11.2011 № 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071.

Також згідно інформації, що міститься у Витягу з Єдиного реєстру податкових накладних № 12143333, розбіжностей між податковою накладною від 29.08.2013 № 6 в друкованому вигляді та відомостями, наведеними у Витязі з Єдиного реєстру податкових накладних, не виявлено (а. с.44).

Відсутність первинних документів ПАТ «ДМЗ» щодо господарської операції з ТОВ "Вест Енергоінвест" при проведені позапланової невиїзної перевірки товариства пояснюється відмовою у наданні таких документів позивачем на запит відповідача, проте вказана обставина не спростовує факту реальності здійснення відповідної господарської операції з перерахування позивачем коштів в рахунок оплати вартості обумовленого договором товару.

Використання позивачем придбаних АБ у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувалось, наявними в матеріалах справи доказами не спростовано.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали перевірки та матеріали справи також не містять.

На момент укладення та виконання означеного вище договору, контрагент позивача ТОВ "Вест Енергоінвест" мав зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, був зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Стосовно посилань податкового органу на акт перевірки ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська від 18.11.2013 № 2177/04-63-22-03/31251389 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Вест Енергоінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.08.2013 по 31.08.2013 при придбанні товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Крендлз» та реалізації їх на контрагентів», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації №984 від 22.12.2010, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п.6 Порядку №984 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на акт перевірки іншого платника податків, яким встановлено порушення податкового законодавства, а також іншу інформацію щодо контрагента позивача, що не має правових наслідків, не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

Виявлені податковим органом та зафіксовані у відповідних актах перевірки обставини щодо контрагентів позивача не є беззаперечними доказами порушення податкового законодавства як позивачем, так і його контрагентами.

З цього приводу апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає за доцільне враховувати роз'яснення, наведені у Листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Так, згідно даного Листа оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідачем в ході проведення перевірки позивача не наведені та не встановлені докази, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару меті та задачам діяльності платників податків, збитковості таких операції чи інші обставини, які окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність здійснених операцій, відсутність факту поставки, виконання робіт, а також про те, що реалізацію вказаних операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Позиція податкового органу, яка базується на виявлених податковим органом порушеннях, допущених при здійсненні господарської діяльності контрагентами позивача, суперечить вимогам чинного законодавства.

Із змісту вищенаведених правових норм вбачається, що Податковий кодекс України не ставить право позивача на формування витрат та податкового кредиту в залежність від декларування постачальниками, в тому числі і по ланцюгу постачання, своїх податкових зобов'язань та/або від сплати ними сум податку до бюджету.

До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Також колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).

Крім того, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що порушення позивачем приписів податкового законодавства обґрунтовано відповідачем відсутністю реальності господарської операції ПАТ «ДМЗ» за договором № ВЭ-12-АКБ від 15.03.2012 з ТОВ «Вест Енергоінвест» (а. с.24) з огляду на висновки акту перевірки ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська від 18.11.2013 № 2177/04-63-22-03/31251389 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Вест Енергоінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.08.2013 по 31.08.2013 при придбанні товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Крендлз» та реалізації їх на контрагентів».

Проте, як вбачається з витягу з акту перевірки від 18.11.2014, предметом договору, укладеного між ТОВ «Крендлз» та ТОВ «Вест Енергоінвест», були акумуляторні батареї АКБ-6МТС-9 (а. с.24), отже, предмет поставки між ТОВ «Крендлз» та ТОВ «Вест Енергоінвест» не співпадає з предмето поставки між ТОВ «Вест Енергоінвест» та ПАТ «ДМЗ» за договором №ВЭ-12-АКБ від 15.03.2012.

Стосовно доводів відповідача з посиланням на приписи Наказу Мінтранспорту України від 14.10.97 № 363 щодо ненадання позивача доказів транспортування товарів від продавця до покупця колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, зареєстрованого в Мінюсті 20.02.98 р. за № 128/2568, визначено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Таким чином, товарно-транспортні накладні є внутрішнім документом і не свідчать про наявність певних договірних (правових) стосунків між суб'єктами господарювання. Тому відсутність товарно-транспортної документації при наявності інших первинних документів не може стати належним доказом відсутності факту реальності здійснених операцій.

Тим більш, що за умовами вищевказаного господарського договору поставка товару відбувалась відповідно до правил «Інкотермс-2000» до складу Покупця, тобто Продавець (ТОВ «Вест Енергоінвест») постачав товар на склад Покупця (ПАТ «ДМЗ»).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 № 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

Так, з даного Переліку вбачається, що:

- для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах необхідними є, зокрема,: копія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; товарно-транспортна накладна.

- для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

З наведених норм вбачається, що товарно-транспортна накладна є доказом транспортування товару лише у разі надання юридичною особою чи фізичною-особою підприємцем транспортних послуг іншим суб'єктам господарювання.

При перевезенні товару юридичною особою або фізичною особою-підприємцем без залучення суб'єкту господарювання, який надає транспортні послуги, вимагається лише наявність документів, які б підтверджували право власності на вантаж.

Доказів того, що транспортування товару (АБ) здійснювалось контрагентом позивача з залученням стороннього суб'єкту господарювання, який надає транспортні послуги, в матеріалах справи відсутні, тому посилання відповідача на ненадання позивачем товарно-транспортних накладних є безпідставними.

Стосовно посилань відповідача на ненадання позивачем сертифікатів відповідності або декларації виробника про відповідність на товар, то згідно ч.2 ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цільного законодавства.

Таким чином, передача сертифікатів якості покупцям є обов'язком продавця (ТОВ «Вест Енергоінвест»), при цьому відповідачем не наведено правову норму, яка приписує платникам податків зберігати копії таких сертифікатів, а також надавити докази наявності у платника податку та його контрагента професійно підготовлених осіб відповідної кваліфікації для документального підтвердження показників податкового обліку щодо правомірності формування податкового кредиту з ПДВ.

Стосовно посилань податкового органу на те, що формування ПАТ «ДМЗ» податкового кредиту з ПДВ за рахунок вищезазначеної податкової накладної суперечить законодавству України, а також моральним засада суспільства, порушує публічний порядок, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 5 ст.203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Статтею 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочини ухвалюється судове рішення.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення згідно приписів ст.71 КАС України, не надано суду рішень, які б визнавали недійсним вказаний вище правочин.

Отже, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України, не надано суду доказів наявності підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень від 21.03.2014 № та № .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Передбачені статтею 202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року у справі № 804/7076/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко