Справа № 803/684/15-а
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Справа № 803/684/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

секретарі судового засідання Шаблій Л.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області Копетюк Аліни Сергіївни про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернулась з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області Копетюк Аліни Сергіївни (далі - державний реєстратор, відповідач), про визнання протиправним рішення державного реєстратора № 19735189 від 03 березня 2015 року про відмову ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати державного реєстратора вчинити дії зареєструвати право власності на вищевказане майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області Копетюк А.С. № 19735189 від 03.03.2015 року позивачу відмовлено у державнім реєстрації права власності на частину квартири спільного заселення квартири АДРЕСА_1.

Вважає, дане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з одночасним зобов'язанням відповідача прийняти рішення про реєстрацію права власності на квартиру за позивачем, оскільки відповідачу до заяви про державну реєстрацію права власності на майно подано всі необхідні документи, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вказує на те, що стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких може бути відмовлено v державній реєстрації прав та їх обтяжень. Наявності у технічному паспорті відмітки про самовільно перебудовані або прибудовані приміщення, в якості підстави для відмови у реєстрації зазначена норма не передбачає. Просить суд визнати протиправним рішення державного реєстратора № 19735189 від 03 березня 2015 року про відмову ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати державного реєстратора вчинити дії зареєструвати право власності на вищевказане нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач на розгляд справи не прибув звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутності. В наданих суду письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.18-20) посилається на те, що в поданому позивачем технічному паспорті на об'єкт нерухомого майна від 18.02.2010 року є відмітка про самовільно перебудовані або прибудовані приміщення квартири АДРЕСА_1, що суперечить вимогам ЦК України, та не дає змоги здійснити реєстрацію права власності на даний об'єкт нерухомого майна. Таким чином державним реєстратором встановлено, що подані позивачем документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 25.02.2015 року ОСОБА_2 звернулася до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції з заявою про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9,21).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Копетюк Аліни Сергіївни від № 19735189 від 03.03.2015 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с.7,29).

Надаючи правову оцінку вищезазначеному рішенню державного реєстратора суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли стосовно проведення державної реєстрації права власності на квартиру, а відтак врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон України № 1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868).

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України № 1952-IV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України № 1952-IV).

Частиною першою статті 15 Закону України № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку Державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868).

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 37 Порядку № 868 визначено перелік документів для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як визначено у пункті 13 Порядку № 868, заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Судом встановлено, що державній реєстрації підлягала квартира АДРЕСА_1. Позивач отримала її у власність частинами на підставі: Договору дарування частини кватири спільного заселення № 46 площею 47,7 кв.м від 09.06.2003 року (а.с.22) та Договору купівлі-продажу приміщення квартири спільного заселення № 46а, загальною площею 27,8 кв.м від 21.07.2008 року (а.с.23), таким чином за позивачем зареєстровано на праві приватної власності два окремі об'єкти нерухомого майна за окремими поштовими адресами. Придбавши цілий житловий блок (секцію) жиле приміщення, яке складається із декількох жилих кімнат, мешканці яких користуються спільними підсобними приміщеннями, позивач об'єднала їх в одне ціле приміщення - повноцінну чотирьох кімнатну квартиру загальною площею 75,5 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що до вищевказаної заяви про реєстрацію права власності на квартиру позивачем надано наступні документи: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності); копію документу, що посвідчує особу заявника; копію ідентифікаційний номеру; документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав; документ про сплату державного мита; договір Дарування частини квартири № 1715 від 09.06.2003 року; витяг про РПВНМ від 20.01.2004 року № 2614604; договір купівлі-продажу № 3827 від 21.07.2008 року; витяг про РПВНМ № 19622238 від 22.07.2008 року; технічний паспорт; довідку про підтвердження поштової адреси № 1201 від 26.12.2014 року (а.с.6).

Відповідно до п. 20 Порядку № 868 за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

З технічного паспорта власності на квартиру АДРЕСА_1 виданого Комунальним підприємством Волинське обласне бюро технічної інвентаризації від 18.02.2010 року наявний штамп про самовільно перебудовані або прибудовані приміщення та зроблена примітка, що приміщення квартири № 46 самовільно ведемо в експлуатацію, відсутній дозвіл на початок будівельних робіт (а.с.27 зворот).

З листа Комунального підприємства Волинського обласного бюро технічної інвентаризації № 487 від 01.04.2015 року (а.с.32) вбачається, що рішенням виконкому Луцької міської ради № 418-16 від 04.06.2009 року ОСОБА_2 дозволено реконструкцію з обладнанням двох квартир № 46 та № 46а в одну з присвоєнням квартирі № 46. Пунктом 3.1. вищевказаного рішення ОСОБА_2 було зобов'язано отримати дозвіл в інспекції державного архітектурного будівельного контролю перед початком будівельних робіт. В зв'язку з відсутністю даного дозволу в технічному паспорті від 18.02.2010 року поставлено штамп «самочинно збудовано».

Статтею 376 Цивільного Кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до Методичних рекомендаціях з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003 року № 146 до самовільного відноситься будівництво будинків та господарських будівель, реконструкція та капітальний ремонт, прибудови, надбудови, здійснені без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю.

Згідно п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Пунктом 11 вказаного Порядку встановлено, що датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Водночас, декларація про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрована в установленому порядку Інспекцією (щодо об'єктів І - III категорії складності), та виданий на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації сертифікат (щодо об'єктів IV і V категорії складності), є документами, які підтверджують відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, та мають подаватися для оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Таким чином, матеріали справи підтверджують наявність розбіжностей у об'єкті нерухомого майна, щодо реєстрації права спільної часткової власності, на який позивачем подано заяву до Реєстраційної служби, у поданих документах та відомостях, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень раніше.

Як визначено у пункті 4 частини першої статті 24 Закону України № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Судом встановлено, що позивачем не було подано державному реєстратору нерухомого майна документ, на підставі якого проводилась чи проводиться перебудова або прибудова приміщення квартири, а також декларацію про готовність завершеного об'єкта до експлуатації.

При цьому суд не приймає доводи представника позивача, що наявність у технічному паспорті відмітки про самовільно перебудовані або прибудовані приміщення не перешкоджає реєстрації вищевказаного нерухомого майна, з вищевикладених підстав, при цьому зазначаючи, що згідно ч. 2 ст. 9 Закону України № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 52 - 56 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

За правилами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень, в наданих суду запереченнях на адміністративний позов та доданих до них письмовими доказами довів суду обґрунтованість та правомірність рішення про відмову у державній реєстрації № 19735189 від 03 березня 2015 року.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши рішення про відмову у державній реєстрації від 03 березня 2015 року № 19735189 на предмет відповідності частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що воно винесене на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, а отже відсутні підстави для визнання протиправним рішення державного реєстратора № 19735189 від 03 березня 2015 року.

В зв'язку з цим відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги - про зобов'язання державного реєстратора зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки рішення про відмову у такій реєстрації визнано судом правомірним.

Керуючись ст.ст.3,11,17,158,160,162,163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області Копетюк Аліни Сергіївни про визнання протиправним рішення державного реєстратора № 19735189 від 03 березня 2015 року про відмову ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати державного реєстратора зареєструвати право власності на вищевказане нерухоме майно, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 05 травня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В.Мачульський