Справа № 2а/1770/1726/2012
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2012-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Махаринець Д.Є.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"04" грудня 2012 р. Справа № 2а/1770/1726/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Зеліковій О.В. ,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_3

від відповідача - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" червня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_5 підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2007 року суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції, в якому просив визнати неправомірними повідомлення-рішення від 15 березня 2007 року №/0, №00006217/0, №/0, від 07 травня 2007 року №/0 та від 13 червня 2007 року № /0. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем вчасно сплачувався податок на додану вартість відповідно до сум визначених у податкових деклараціях, що підтверджується власне податковими деклараціями та платіжними дорученнями, що долучені до матеріалів справи, отже ним не було допущено ніяких прострочень сплати податку на додану вартість.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.09.2007 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Вказане рішення залишене без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2008 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.03.2012 р. постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.09.2007 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2008 року у справі №2-а-148/07 скасовано, а справу №2-а-148/07 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.06.2012 року позов СПД ОСОБА_3 задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення ОСОБА_4 ОДПІ від 15.03.2007 року №/0, №/0, від 07.05.2007 року № та від 13.06.2007 року №/0.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до п.п.7.7 ст.7 ЗУ "Про порядок погашення податкових зобов'язань платників податку перед бюджетами та державними цільовими фондами" кошти сплачені позивачем на погашення платежів зазначених ним у платіжних дорученнях, були зараховані ОСОБА_4 ОДПІ на погашення податкового боргу, що виник раніше, в зв'язку з несплатою раніше нарахованих обов'язкових платежів.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Просив відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 ОДПІ 15 березня 2007 року прийняті податкові повідомлення-рішення: №/0, яким СПД ОСОБА_3 нараховані штрафні санкції з податку на додану вартість в сумі 212,53 грн., №/0, яким нараховані штрафні санкції з податку на додану вартість в розмірі 2584,75 грн.; від 07 травня 2007 року, №/0 , яким нараховані штрафні санкції з податку на додану вартість в сумі 198,32 грн.; від 13 червня 2007 року № /0 застосовані штрафні санкції з податку на додану вартість на суму 119,18 грн.

Фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок про порушення платником порядку погашення недоїмки за 2005-2007 роки.

Позивач, не погоджуючись з висновками контролюючого органу, заперечив факт погашення податкового боргу в порядку, відображеному у розрахунках штрафних санкцій, оскільки вважає, що відображені у цих розрахунках платіжні доручення про сплату податкових зобов'язань відповідач був зобов'язаний зараховувати у погашення тих податкових зобов'язань, які були зазначені платником у графі "призначення платежу". Натомість, відповідач, сплачені позивачем податкові зобовязання згідно з платіжними дорученнями, де вказано призначення платежу, а саме: "ПДВ за (назва відповідного місяця і року сплати). По строку сплати (дата)" (а.с.63-74), посилаючись на п. 7.7 ст.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), зараховував не в рахунок сплати узгоджених сум податкових зобов'язань за вказані у платіжних дорученнях періоди, а в рахунок сплати податкового боргу в порядку календарної черговості його виникнення.

Відповідно до пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон), платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно п.7.7 ст.7 Закону податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Наведена норма визначає правило, але не містить порядку або механізму його реалізації та не передбачає будь-якого суб'єктного складу, тобто переліку осіб, щодо яких вона застосовується, та переліку осіб, яким надано право її виконання.

Інші норми Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, також не встановлюють порядку та механізму погашення боргу за рахунок сплачених платником податків поточних податкових зобов'язань і в жодному разі не наділяють орган державної податкової служби повноваженнями здійснювати будь-які дії стосовно черговості сплати податкових зобов'язань чи погашення податкового боргу, зміни призначення платежу, вказаного платником податків, а також розпоряджатися його коштами.

Підпункт 8.6.2 п.8.6 ст.8 Закону надає платнику податків право вільно здійснювати операції з коштами без узгодження з податковим органом.

Наявність податкового боргу за інші податкові періоди не позбавляє права платника податків виконати свої поточні податкові зобов'язання.

Зміст наведених правових норм дозволяє зробити висновок щодо відсутності повноважень у органу державної податкової служби змінювати призначення коштів, які сплачуються платником податків у рахунок погашення його податкових зобов'язань.

Тому, очевидно, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного на той час законодавства України належало виключно платнику. Так, суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами№2181-III від 21.12.2000 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що самостійне зарахування податковим органом сплачених відповідачем сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Отже, чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством України не передбачалося застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків повинні вживатися передбачені законодавством заходи примусового стягнення податкового боргу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що відповідач при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 15 березня 2007 року №/0, №00006217/0, №/0, від 07 травня 2007 року №/0 та від 13 червня 2007 року № /0, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб визначений чинним законодавством, а тому дані податкові повідомлення-рішення є протиправними, таким, що прийняті без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень і підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином ухвалене по справі судове рішення є законними і обґрунтованими, а зазначена позиція державної податкової інспекції є помилковою. Відповідно, судове рішення першої інстанції скасуванню не підлягає, як таке, що прийняте за вичерпних юридичних висновків при правильному застосуванні норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" червня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: ОСОБА_6

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "10" грудня 2012 р.

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_5 підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_3 вул.Квітнева,14-а,м.Дубно,Дубенський район, Рівненська область,35600

3- відповідачу ОСОБА_4 об'єднана державна податкова інспекція Рівненської області вул.Грушевського , 134,м.Дубно,Дубенський район, Рівненська область,35600