Справа № 810/3072/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року м. Київ К/800/2047/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Лосєва А.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року

у справі № 810/3072/13-а

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Білоцерківський кар'єр»

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання дій неправомірними, скасування висновків та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з додатковою відповідальністю «Білоцерківський кар'єр» звернулось до суду з адміністративним позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби про визнання неправомірними дій щодо невизнання як податкової звітності декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2013 року, зобов'язання прийняти податкову звітність як оформлену та заповнену належним чином з відповідними показниками, скасування висновків, викладених в листі від 07.05.2013 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2013 року у справі № 810/3072/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби у прийнятті податкової декларації Товариства з додатковою відповідальністю «Білоцерківський кар'єр» з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2013 року. В частині позовних вимог про скасування висновків Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби, викладених у листі від 07.05.2013 року - провадження у справі закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 29.04.2013 року Товариством з додатковою відповідальністю «Білоцерківський кар'єр» подано до органу державної податкової служби декларацію з податку на прибуток за 14 квартал 2013 року.

Листом Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби від 07.05.2013 року № 10/151 позивача повідомлено, що податковій декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2013 року від 29.04.2013 року № присвоєно статус «не визнано як податкова звітність», в зв'язку з тим, що звітність заповнена з порушенням вимог п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України, а саме: не зазначено повне найменування платника податків згідно із реєстраційними документами.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку щодо неправомірного рішення відповідача про невизнання податкової звітності позивача, у зв'язку з відсутністю порушень порядку її заповнення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби.

Імперативний характер наведеної норми означає, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв'язку).

Практична реалізація процедури прийняття податкової декларації визначається пунктами 49.8 та 49.9 статті 49 Податкового кодексу України.

Як передбачено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.

При цьому, як встановлено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо), забороняється.

Водночас Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

У свою чергу, згідно з пунктом 49.12 статті 49 Податкового кодексу України, у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право:

- подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання;

- оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що стадія прийняття податкової декларації органом державної податкової служби є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. При цьому підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

Однак виявлені податковою інспекцією недоліки спірної податкової декларації не відповідають наведеним вище критеріям. Адже скорочене найменування юридичної особи позивачем у декларації замість повного найменування не перешкоджає ідентифікації його як платника податків та не є перешкодою для формування показників податкової звітності та їх подальшої перевірки податковим органом.

А відтак, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що зазначений недолік податкової звітності не може слугувати підставою для її неприйняття згідно з викладеними законодавчими положеннями.

Слід також зазначити, що зазначена обставина не впливає на показники поданої позивачем декларації, не призводить до неможливості або ускладнення перевірки податковим органом зазначених у ній даних, а відтак відсутні підстави для невизнання спірної декларації документом податкової звітності.

Також, враховуючи мотиви, з яких виходили суди попередніх інстанцій при прийнятті рішень, суд касаційної інстанції погоджується з їх позицією про те, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача прийняти податкову декларацію позивача з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2013 року як таку, що оформлена та заповнена належним чином, задоволенню не підлягають і що провадження у справі в частині позовних вимог про скасування висновків суб'єкта владних повноважень підлягають закриттю.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено законні і обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року у справі № 810/3072/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

А.М. Лосєв