Справа № 2-а-5698/11
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2013-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Отупор К.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"16" вересня 2013 р. Справа № 2-а-5698/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області та ОСОБА_4 на постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "26" квітня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року позивач звернувся до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області, в якому просив суд прийняти рішення, яким зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, додаткової пенсії, доплати до пенсії та збільшення пенсії на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад 20 років відповідно до ст.ст. 39, 50, 54, 56 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ починаючи з 10.07.2002 року з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що є непрацюючим пенсіонером, інвалідом 3-ї групи по захворюванню, яке пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС та постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, і відповідно, має право на отримання пенсії, додаткової пенсії та доплати до пенсіїу розмірах, визначених ст. ст. 39, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також на збільшення пенсії на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад 20 років відповідно до ст. 56 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач отримує пенсію за віком, призначену у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 23.02.2012 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії та зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату за період з 06.03.2011 року по 22.07.2011 року підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком на підставі ст. 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області просить постанову суду скасувати. Зазначає, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Зокрема, відповідач зазначає, що суд не дослідив та не проаналізував постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", від 28.05.2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих громадян", від 16.07.2008 року №654 "Про підвищення пенсійного забезпечення громадян", на підставі яких було здійснено нарахування виплат. Окрім того, управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі вказує на те, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Вважаючи що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач також подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову в частині незадоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, в межах, визначених ст.195 КАС України, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення відсутні з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, є непрацюючим пенсіонером, має 3-ю групу інвалідності, що повязана з Чорнобильською катастрофою, є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком, призначену у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та додаткову пенсію відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальних заробітних плати. Непрацюючим пенсіонерам доплата до пенсії проводиться в такому ж розмірі.

У статті 49 Закону № 796-XII передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам 3-ї групи - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

В 2011 році виплата позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та доплати до пенсії за проживання на територіях радіоактивного забруднення проводилася відповідно до постанов КМУ №530 від 28.05.2008р. "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" та №836 від 26.07.1996р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у значно меншому розмірі, що не відповідає розміру, визначеному ст.ст. 39, 50 Закону №796-ХІІ.

Проте, Законом України "Про державний бюджет на 2011 рік", у вказаний період, норму цієї статті не зупинено і не змінено. Тому, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у 2011 році відповідач був зобовязаний перерахувати позивачу додаткову пенсію та доплату до пенсії, виходячи із розміру, визначеного ст.ст. 39, 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не керуватися постановами Кабінету Міністрів України, які є підзаконними нормативними актами.

Вихідним критерієм обрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, згідно ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при розрахунку додаткової пенсії передбаченої ст. 50 Закону №796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в Законі України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Щодо періоду, за який має бути проведено перерахунок та виплату пенсії позивачу, то суд правильно визначив його відповідно до ч.2 ст.99 КАС України - в межах строку звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до однозначного висновку про правомірність доводів суду першої інстанції про наявність у позивача права на нарахування та виплату коштів, передбачених ст.ст. 39, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Що стосується вимог позивача щодо проведення перерахунку і виплати коштів, передбачених ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то апеляційний суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачу призначена та виплачується пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується довідкою пенсійного органу.

Перехід позивача на інший вид пенсії та призначення пенсії за ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не встановлено.

Таким чином, вимоги позивача щодо проведення перерахунку та виплати основної пенсії, передбаченої ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є безпідставними, а висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на перерахунок та виплату державної пенсії передбаченої згаданою статтею закону, правомірним.

Колегія суду також погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності у позивача права на перерахунок песії відповідно до ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки пенсія за віком позивачу призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", а не пенсія по інвалідності що повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи виходячи із стажу та заробітку.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки такі кошти є бюджетними, та їх не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст.ст. 39,51 Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, є необґрунтованими.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у справі "Кечко проти України" було зазначено, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 197,198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "26" квітня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Сечка Василь Трохимович вул. ОСОБА_5 150, кв. 9.,Дубровиця,Дубровицький район, Рівненська область,34100

3- відповідачу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області вул. Миру,8,м. Дубровиця,Дубровицький район, Рівненська область,34100

4- представник позивача - ОСОБА_6 вул. Енергетиків, 13, м.Кузнецовськ, Рівненська область,34400, ПП "Юридичне бюро Довіра"