Справа № 802/4957/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2015 року м.Київ К/800/12494/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Калашнікова О.В.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 січня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, викладену у листі від 15 листопада 2013 року №03-61/8794, та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності не є передбаченою законом підставою відмови у наданні громадянину дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

При внесенні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили із правомірності оскаржуваних дій відповідача.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У касаційній скарзі зазначає про протиправність відмови у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки норми Земельного кодексу України, як і норми інших законів, не передбачають проведення інвентаризації земель як підставу для такої відмови.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1 га на території Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення.

Листом від 15 листопада 2013 року за №03-61/8794 Головне управління Держземагенства у Вінницькій області повідомило позивача про те, що відповідно до плану заходів Головного управління Держземагенства у Вінницькій області по бюджетній програмі «Проведення земельної реформи» на 2013 рік передбачено проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за рахунок коштів державного бюджету; на земельній ділянці, яку позивач бажає отримати для ведення особистого селянського господарства, відповідно до наданих графічних матеріалів, проводиться інвентаризація, оскільки вказана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення; запропоновано вирішити підняте питання за рахунок земель комунальної власності або після проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної форми власності.

Судами також встановлено, що 12 серпня 2013 року Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області з метою інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності з визначенням їхніх меж, розмірів та внесення даних до Державного земельного кадастру прийнято наказ №67 «Про проведення робіт по інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності».

Відповідно до Додатку до наказу від 12 серпня 2013 року №67 «Місце розташування земельних ділянок» (виставлення на конкурсні торги) земельні ділянки сільськогосподарського призначення Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області площею 97,7 га включені в план робіт по проведенню інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Відповідно до ч.4 ст.22 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності (п.1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №445).

Відповідно до п.п.6-1 п.4 вказаного Положення Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи (п.7 Положення).

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За правилами ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 7 ст.118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.112 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року №513 затверджено Порядок проведення інвентаризації земель, який встановлює вимоги до проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою та складення за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель.

Відповідно до п.8 Порядку №513 підставою для проведення інвентаризації земель є рішення відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.

Як встановлено п.6 Порядку №513, під час проведення інвентаризації земель установлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, не здійснюються.

Згідно п.2 Порядку № 513 інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою.

Згідно ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки).

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, яким керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Зокрема, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувані дії відповідача вищевказаним вимогам не суперечать.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що на час розгляду управлінням Держземагентства клопотання позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки існували об'єктивні обставини, які унеможливлювали надання такого дозволу, оскільки проводилася інвентаризація земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, до яких відносилася земельна ділянка, яку просив передати у власність позивач.

За вказаними обставинами судами попередніх інстанцій правомірно відмовлену у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 січня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді