Справа № 826/11797/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" квітня 2015 р. м. Київ К/800/64264/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова А.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - Бучка Віталія Васильовича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 1 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, у якому просило: визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо не зупинення зведеного виконавчого провадження № 39832110, а також інших виконавчих проваджень, що не входять до зведеного виконавчого провадження та перебувають у провадженні Відділу, де боржником виступає ДП «НАЕК «Енергоатом»; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві зупинити зведене виконавче провадження № 39832110, а також інші виконавчі провадження, що не входять до зведеного виконавчого провадження та перебувають у провадженні Відділу, де боржником виступає ДП «НАЕК «Енергоатом».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 1 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року позов задоволено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 06.08.2014 року відповідач, розглянувши заяву позивача від 01.08.2014 року про зупинення зведеного виконавчого провадження ВП № 39832110 (підстава п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та абз. 6 п. 3.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення 1 сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»), листом відмовив ДП «НАЕК «Енергоатом» у її задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій зазначили, що позивач входить до реєстру паливно-енергетичного комплексу, учасники якого беруть участь у процедурі погашення заборгованості, а тому у відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» зведене виконавче провадження ВП № 39832110, де боржником є ДП «НАЕК «Енергоатом» підлягає обов'язковому зупиненню.

З такими висновками колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (далі - Закон 606) виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню, зокрема, у випадку внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Частиною другою статті 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» № 2711-IV від 23.06.2005 року (далі - Закон 2711) передбачено, що дія цього Закону поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону 2711 учасниками розрахунків є: підприємства паливно-енергетичного комплексу, суб'єкти господарської діяльності, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, державні цільові фонди, Державний комітет України з державного матеріального резерву, правонаступники ліквідованих фондів, що були передбачені законодавством, розпорядники цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України, які мають дебіторську або кредиторську заборгованість та здійснюють заходи щодо її погашення на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1.4 цієї ж статті Закону 2711 до заборгованості відноситься підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату сума коштів, яка: 1) підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав, передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена; 2) є податковим боргом та підлягає сплаті, але не сплачена, до бюджетів усіх рівнів та державних цільових фондів, у тому числі ліквідованих; 3) підлягає сплаті, але не сплачена, до цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України; 4) передбачена видатками бюджетів усіх рівнів, але не отримана суб'єктами господарської діяльності, у тому числі за пільгами та субсидіями, для сплати за спожиті енергоносії; 5) підлягає сплаті і виникла внаслідок відсутності у Державному бюджеті України минулих років видаткових статей або передбачення видатковими статтями часткового фінансування видатків для розрахунків за енергоносії, у тому числі за пільгами та субсидіями (трансфертами), спожиті підприємствами, організаціями, закладами та установами, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів; 6) є заборгованістю казенних підприємств, у тому числі тих, які були казенними станом на 1 січня 2011 року, за зобов'язаннями з оплати електричної енергії у розмірі станом на 1 липня 2011 року, що є непогашеними на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань врегулювання заборгованості за електричну енергію».

Аналіз вказаних положень Закону 2711, свідчить, що його дія поширюється на паливно-енергетичні підприємства та суб'єкти господарської діяльності, перераховані в пункті 1.3 статті 1, щодо заборгованості, яка виникла внаслідок несплати або неповних розрахунків за енергоносії, разом з тим в матеріалах справи наявна облікова картка на зведене виконавче провадження № ЄДРВП 39832110, оформлена у вигляді таблиці, в якій по кожному виконавчому провадженню, яке входить до складу зведеного виконавчого провадження визначено його номер, назва виконавчого документу, стягувач та сума, що підлягає стягненню.

При цьому, судами попередніх інстанцій не було надано даним обставинам жодної правової оцінки, так як і не досліджувалось питання віднесення таких боргових зобов'язань до заборгованості, на яку поширюється положення пункту 15 статті 37 Закону 606 щодо обов'язкового зупинення виконавчого провадження.

Також судам необхідно буде дослідити питання щодо інших виконавчих проваджень, які не входять до зведеного виконавчого провадження № 38932110, оскільки позивачем так побудовані позовні вимоги.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд України, розглядаючи подібні категорії справ, про що вказує, зокрема його постанова від 18 грудня 2012 року у справі № 21-405а12.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зауважує, що виходячи з загальних засад права, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це певна форма його поведінки, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків і згідно з законодавством України.

Державний виконавець, отримавши відповідний лист від позивача про зупинення зведеного виконавчого провадження надіслав позивачу вимогу від 06.08.2014 року № 39832110 (а.с.138), якою запитувалась у нього інформація щодо наявної заборгованості у сфері розрахунків за електроносії (вичерпний перелік виконавчих проваджень, які знаходять на виконанні у Відділу), яка фактично була залишена поза увагою позивача (лист від 11.08.2014 року № 11103/10; а.с.139-141). Вказані обставини також не досліджувались судами під час вирішення даної справи, хоча встановлені факти можуть мати значення для правильного вирішення даної справи по суті.

Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2013 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року у справі № 826/10289/13-а не можуть мати преюдиціальне значення для розгляду даної справи, оскільки у даній справі вирішувалось питання про зупинення виконавчого провадження щодо іншого зведеного виконавчого провадження № 788/10, а вказівка щодо всіх інших виконавчих проваджень не може ототожнюватись зі всіма наявними на час винесення таких судових рішень, в тому числі зведеного виконавчого провадження № 39832110.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - Бучка Віталія Васильовича задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 1 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у цій справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець