Справа № 803/558/15-а
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. ЛуцькСправа № 803/558/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Омельчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Яремчишина Ігоря Богдановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся в суд з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Західінкомбанк" Яремчишина Ігоря Богдановича (далі - відповідач, уповноважена особа), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа, ФГВФО, ФОНД) про зобов'язання внести вимоги позивача у розмірі 20 382,65 грн та 106 307,20 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Західінкомбанк" та визнання позивача кредитором першої черги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2010 року №2н-272/10 та рішенням цього ж суду від 19 березня 2013 року №161/2554/13-ц з ПАТ «Західінкомбанком» на користь позивача стягнуто 40971,75 доларів США, 9215,76 грн суми основного боргу, яка станом на день розгляду справи в суді повністю не сплачена і залишок в гривневому еквіваленті становить 106 307,20 грн. та 20 382,65 грн процентів відповідно.

При особистому зверненні до уповноваженої особи ОСОБА_1 повідомили, що включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Західінкомбанк» неможливе у зв'язку з пропуском тридцятиденного строку звернення з вимогами кредиторів.

Позивач вважає такі дії ліквідатора протиправними та такими, що суперечать статтям 57, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідно до якого саме уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення їх вимог.

Разом з тим, відповідач, не зважаючи на те, що є судовий наказ та виконавчий лист про стягнення коштів, не включив вкладника до реєстру вимог кредиторів, чим порушив його право власності хоча уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Яремчишин І.Б. був зобов'язаний внести ОСОБА_1 до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Також зазначив, що державним виконавцем Турчинським В.Є. заявлялися вимоги щодо повернення вкладу ОСОБА_1 згідно судового наказу №2н-272/10 від 24 лютого 2010 року та виконавчого листа №959 від 02 квітня 2013 року про відмову яких йому відомо не було та у зв'язку з незадовільним станом здоров'я, що, на думку позивача, є поважною причиною пропуску вищевказаного строку він і звернувся до суду за захистом своїх прав.

У зв'язку з відмовою включити вищезгадані судовий наказ та виконавчий лист порушено його фундаментальне право на власність, яке підпадає під захист статті 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод. Як приклад наводить справу, яка розглядалась 03 квітня 2012 року Великою палатою Європейського суду з прав людини у прецеденті «ОСОБА_2 проти Росії».

Посилаючись на порушення своїх прав як споживача банківських послуг, позивач просить суд зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Західінкомбанк" Яремчишина Ігоря Богдановича внести його вимоги у розмірі 20 382,65 грн та 106 307,20 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Західінкомбанк" та визнати кредитором першої черги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та додатково пояснив, що є вкладником даного банку більше 20 років і що кошти, які він хоче повернути у розмірі свого вкладу та нараховані штрафні санкції за не виконання грошового зобов'язання, є ніщо іншим як рішеннями Луцького міськрайонного суду Волинської області по судовому наказу від 24 лютого 2010 року та виконавчого листа від 19 березня 2013 року, які в обов'язковому порядку підлягають до виконання уповноваженою особою Фонду.

Зазначав, що 29 липня 2014 року в офіційному друкованому органі - «Голос України» №142 було опубліковано оголошення про те, що Постановою Правління Національного банку України №433 від 22 липня 2014 року відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ПАТ «Західінкомбанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 липня 2014 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» та призначення уповноваженої особи фонду. Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (оголошення 29 липня 2014 року) кредитори мають право заявляти про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. 06 серпня 2014 року позивач звернувся з заявою до уповноваженої особи з вимогою визнати його кредитором ПАТ «Західінкомбанк» на загальну суму 9109,42 доларів США, включивши їх до реєстру вимог кредиторів на яку отримав відповідь 13 листопада 2014 року, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30 жовтня 2014 року №230/14, затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів ПАТ «Західінкомбанк» відповідно до якого вимога ОСОБА_1 включена у 4 чергу та акцептована у сумі 106 307, 20 грн. 20 листопада 2014 року кредитор ОСОБА_1 звернувся з заявою про розгляд постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу та включити суму 20382,65 грн. в реєстр вимог кредиторів банку, в задоволенні якої було відмовлено, оскільки будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку (30 днів), вважаються погашеними. Позивач не погоджується, що його вимоги включені у 4 чергу і акцептовані тільки в сумі 106 307, 20 грн. Вважає безпідставним невиконання рішення суду від 19 березня 2013 року №161/2554/13-ц про стягнення 20 382,65 грн процентів, оскільки за цим рішенням було відкрите виконавче провадження і державний виконавець звертався до ліквідатора про включення цих вимог у межах 30-денного строку згідно рішення суду. Обізнаний, що банк володіє достатнім майном (земельні ділянки, яхти, автомобілі і т.д.) і що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області підлягають до обов'язкового виконання та враховуючи рішення Великої палати ЄСПЛ наполягає, щоб його включили в першу чергу кредиторів з акцептованими сумами 20382,65 грн. та 106 307.20 грн. З наведених підстав просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Яремчишин І.Б., в письмових запереченнях від 15 квітня 2015 року (а.с.19-21) та додаткових поясненнях від 24 квітня 2015 року (а.с.47-48), а також його представник у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог з тих підстав, що ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «Західінкомбанк» і йому 09 липня 2014 року було виплачено гарантовану Фондом суму відшкодування коштів за вкладом в розмірі 200 000,00 грн. Цей факт не заперечується позивачем. Вимоги за наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2010 року №2н-272/10 на загальну суму 9109,42 доларів США перевищують гарантовану виплачену суму (200 000,00 грн), а тому на стадії ліквідації банку за зверненням (заявою) позивача включені до четвертої черги вимог кредиторів і акцептовані у розмірі 106 307,20 грн., як того вимагає пункт 4 частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стосовно вимог за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2013 року №161/2554/13-ц на суму 20 382,65 грн, то в даному випадку ОСОБА_1 пропустив 30-денний строк пред'явлення вимог, який встановлений у частині 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оскільки звернувся до уповноваженої особи Фонду із письмовою заявою тільки 20 листопада 2014 року. Відповідач у своєму листі від 02 грудня 2014 року пояснив, що будь-які вимоги, які надійшли після закінчення строку (30 днів) з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 Закону, вважаються погашеними, а тому вимоги у розмірі 20382,65 грн рахуються погашеними (а.с.52). Щодо поважності причин пропуску строку звернення із заявою у своїх запереченнях та усних поясненнях у судовому засіданні представник пояснила наступне. Отримавши гарантовану Фондом максимальну суму відшкодування, позивач знав, що процедура ліквідації розпочата. Посилання ж на те, що державний виконавець Турчинський В.Є. заявляв вимоги щодо повернення вкладу не заслуговують на увагу оскільки не відповідають дійсності. Державний виконавець не має повноважень на отримання вкладів чи звернення із заявами про включення в реєстр кредиторів від імені фізичних осіб, натомість він діє в межах Закону України «Про виконавче провадження». Цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

З наведених мотивів та підстав відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у письмових запереченнях від 15 квітня 2015 року просить суд відмовити у задоволенні позову та констатують, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, яким, відповідно до частини третьої преамбули, регулюються відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, а тому у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах і процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків також врегульована цим Законом.

Зазначають, що 30 жовтня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про затвердження акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Західінкомбанк» (протокол №230/14), відповідно до якого включено ОСОБА_1 до переліку (реєстру) вимог кредиторів у 4 чергу та акцептована в сумі 106 307,20 грн. Щодо вимоги на суму 20 382,65 грн. пояснюють, що вона у відповідності до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на сьогоднішній день незаявлена, а тому є погашеною.

Також варто зазначити, що законодавством не передбачено можливості для поновлення строку для подання заяви акцептованих вимог кредиторів навіть за наявності поважних причин. В той же час позивачем не надано жодного письмового підтвердження щодо поважних причин пропуску ним строку для подання заяви. Просять суд відмовити у задоволенні позову повністю (а.с. 40-43).

В судове засідання представник третьої особи не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи засобами поштового зв'язку (а.с.46).

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового засідання, ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг (вкладником) Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк».

Сторонами не заперечується, що 09 липня 2014 року позивачу було виплачено гарантовану державою суму відшкодування коштів за вкладом фізичної особи у розмірі 200 000,00 грн.

Однак, наразі у ОСОБА_1 залишаються кредиторські вимоги, які перевищують гарантовану суму відшкодування.

Зокрема, судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2010 року №2н-272/10 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 40 971,75 доларів США та 9 216,76 грн (а.с.6), залишок по яким складає 9 109,42 дол.США, що в гривневому еквіваленті становить 106 307,20 грн. відповідно до поданої заяви кредитора про визнання грошових вимог (а.с.49).

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2013 року у справі №161/2554/13-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» на користь ОСОБА_1 2 551,02 доларів США, що еквівалентно 20 382,65 грн. Це рішення набрало законної сили 01 квітня 2013 року, а 02 квітня 2013 року на його виконання був виданий виконавчий лист №959 (а.с.7).

Як встановлено судом, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22 липня 2014 року № 433 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 липня 2014 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Яремчишина Ігоря Богдановича строком на 1 рік з 23 липня 2014 року по 23 липня 2015 року включно.

Оголошення про ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» було опубліковано в газеті «Голос України» 29 липня 2014 року (а.с.22).

В подальшому, 06 серпня 2014 року, тобто в межах 30-денного строку на пред'явлення кредиторських вимог встановленому у статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач подав заяву про визнання грошових вимог згідно наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2010 року №2н-272/10 у розмірі 9 109,42 дол.США (106 307,20 грн) (а.с.49).

Вказана заява була задоволена і листом від 12 листопада 2014 року №2184-20 ОСОБА_1 повідомлено, що його вимоги у розмірі 106 307,20 грн включені до четвертої черги вимог кредиторів (а.с.50).

Крім того, 20 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Яремчишина І.Б. із заявою у якій просив розглянути постанову державного виконавця від 20 листопада 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу та включити суму 20 382,65 грн в реєстр вимог кредиторів Банку (а.с.51), у відповідь на яку, листом від 02 грудня 2014 року №2131-19 відповідач повідомив, що дана заява подана з пропущенням встановленого законодавством терміну, а тому і вимоги у розмірі 20 382,65 грн не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів та вважаються погашеними оскільки подані після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей в газеті «Голос України» №142 від 29 липня 2014 року (а.с.52).

Як слідує з усних пояснень позивача наданих у судовому засіданні, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2013 року у справі №161/2554/13-ц про стягнення з ПАТ «Західінкомбанк» 20 382,65 грн процентів було звернуто до примусового виконання та в межах виконавчого провадження державний виконавець заявляв кредиторські вимоги до уповноваженої особи і вони підлягають до обов'язкового виконання всіма органами чи суб'єктами владних повноважень.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Як зазначено у статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

З аналізу вищезазначених норм матеріального права слідує, що на стадії ліквідації неплатоспроможного банку включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів можливе лише за письмовою заявою кредитора, яка подана протягом 30 днів з дня опублікування оголошення про ліквідацію банку.

У розглядуваному випадку, оголошення про ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» було опубліковано 29 липня 2014 року. ОСОБА_1 вимогу у розмірі 106 307,20 грн заявив в межах зазначеного строку (06 серпня 2014 року) і ця сума була включена до реєстру вимог кредиторів (а.с.50).

Однак, вимогу на суму 20 382,65 грн позивач заявив лише 20 листопада 2014 року, тобто поза межами 30-денного строку на пред'явлення кредиторських вимог (а.с.51). Зважаючи на положення частини першої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кредиторські вимоги позивача в цій частині вважаються погашеними, а тому правомірно були не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів (а.с.52).

При цьому, суд не приймає посилання позивача, що вимоги на суму 20 382,65 грн були заявлені в межах 30-денного строку державним виконавцем, оскільки: по-перше, державний виконавець не є кредитором у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тому не може заявляти вимоги до банку чи звертатись із заявами про включення в реєстр кредиторів від імені фізичних осіб; по-друге, він діє в межах Закону України «Про виконавче провадження».

Стосовно доводів позивача, що його вимоги необхідно включити саме до першої черги кредиторів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності);

7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

8) вимоги за субординованим боргом.

Тобто, національним законодавством чітко визначено, що вимоги ОСОБА_1 поза межами гарантованої та виплаченої державою суми відшкодування у розмірі 106 307,20 грн відносяться саме до четвертої черги вимог кредиторів.

Інших обґрунтованих письмових доказів, які мали бути наведені позивачем щодо віднесення його до першої черги кредиторів суду не надано.

Щодо посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2010 року у справі "ОСОБА_2 проти Росії" суд зазначає наступне.

У рішенні, ухваленому 14 січня 2010 року у справі "ОСОБА_2 проти Росії", Великою палатою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) постановив, що мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (захист права власності).

У цій справі заявник - ОСОБА_2, громадянин Росії, 1948 р. н., проживає у м. Краснодарі (Росія). У квітні 1994 року він поклав у комерційному банку "Юрак" певну суму грошей на депозитний рахунок з відсотковою ставкою 200 %. У серпні 1994 року - заявник у зв'язку зі зміною відсоткової ставки - звернувся до банку із заявою про закриття рахунку. Проте працівники цієї установи повідомили, що через брак коштів банк не може повернути заявнику його вклад у повному розмірі та належні відсотки. Пан ОСОБА_2 подав судовий позов проти банку, 5 квітня 1996 року Октябрський районний суд м. Краснодара прийняв рішення, в якому було визначено суму боргу банку перед заявником у розмірі 17983 рублі. Тим часом, 16 червня 1996 року, Краснодарський обласний арбітражний суд прийняв рішення про визнання банку "Юрак" банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури щодо нього та призначення арбітражного керуючого.

Сукупний борг банку перевищував його активи. Відповідно до російського законодавства у таких справах застосовується "принцип пропорційності", згідно з яким активи банку мають бути розподілені між усіма кредиторами однієї й тієї ж черги пропорційно до розміру заявлених ними вимог (вимоги кредиторів наступної черги не можуть бути задоволені доти, поки не будуть повністю задоволені вимоги кредиторів вищої черги). Це законодавство також передбачало, що у разі ліквідації банку, фізичні особи - вкладники депозитів, такі як п. ОСОБА_2, є кредиторами першої черги.

Після банкрутства банку "Юрак" комітет кредиторів, незважаючи на законодавчі положення, визнав першочерговим право на задоволення вимог з ліквідаційної маси таких категорій осіб: інваліди, ветерани Другої світової війни, малозабезпечені особи та особи, котрі брали активну участь у процедурі ліквідації банку. У результаті виконання цього рішення арбітражним керуючим 700 вкладників отримали повне відшкодування, проте п. ОСОБА_2 серед них не було. Він отримав лише 140 рублів (0,78 % від того, що йому належало, а це, у свою чергу, становило 0,78 % ліквідаційної маси банку). Заявник звернувся зі скаргою до арбітражного керуючого та з позовом до суду, стверджуючи про порушення закону, відповідно до якого, він, будучи кредитором першої черги, мав переважне право на задоволення своїх вимог.

Тобто, за змістом цього рішення слідує, що національним законодавством Росії передбачено включення всіх вимог фізичних осіб - вкладників банку, що ліквідується до першої черги вимог кредиторів. Однак, під час ліквідаційної процедури, арбітражний керуючий, який призначений державою, всупереч законодавству встановив пільговий порядок погашення вимог для деяких кредиторів. ЄСПЛ зазначив, що це порушення мало подвійний характер: по-перше, було порушено законний принцип пропорційності, відповідно до якого мав здійснюватися розподіл ліквідаційної маси між кредиторами однієї черги; а, по-друге, у російському законодавстві не передбачено, що окремим категоріям кредиторів (інвалідам, ветеранам Другої світової війни, малозабезпеченим особам тощо) надається першочергове право на задоволення їхніх вимог у повному обсязі, а також на виплату сум належних відсотків та індексації.

Саме з вищенаведених мотивів та підстав ЄСПЛ дійшов висновку про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки арбітражний керуючий на власний розсуд та всупереч національному законодавству ввів додаткові пільги для окремих категорій громадян, чим позбавив заявника права власності.

Однак, на думку суду, вказане рішення ЄСПЛ не може бути використано під час розгляду цієї адміністративної справи, на чому наполягав позивач, з наступних підстав.

По-перше, на відмінну від законодавства Російської Федерації, яке було предметом розгляду у справі «ОСОБА_2 проти Росії», у національному законодавстві України чітко передбачена черговість погашення вимог кредиторів на стадії ліквідації банку.

У розглядуваному випадку вимоги ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносяться саме до четвертої черги вимог кредиторів і вони не можуть бути включені до першої черги, яка стосується зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Яремчишин І.Б. своїми діями чи рішеннями не вводив жодних обмежень або пільг для окремих категорій громадян, а діяв, у даному випадку, виключено в межах національного законодавства.

Суд ще раз зауважує, що вимоги ОСОБА_1 не стосуються відшкодування шкоди завданої життю та здоров'ю людини, а тому не можуть, всупереч національному законодавству України, бути включені саме до першої черги вимог кредиторів, оскільки це порушить законний принцип пропорційності, відповідно до якого має здійснюватися розподіл ліквідаційної маси між кредиторами однієї черги. Саме на необхідності дотримання принципу пропорційності наголошує ЄСПЛ у рішенні «ОСОБА_2 проти Росії».

По-друге, в розглядуваній справі держава в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у повному обсязі виконала взяті на себе зобов'язання в межах гарантованої суми відшкодування у розмірі 200 000,00 грн, які були виплачені ОСОБА_1

Решта вимог у розмірі 106 307,20 грн виходить за межі гарантованої державою суми та включена уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» в загальний реєстр кредиторів, як це передбачено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказані обставини суттєво відрізняються від ситуації, яка склалася у справі «ОСОБА_2 проти Росії» де громадянину ОСОБА_2 фактично не було виплачено коштів за його вкладом, оскільки національним законодавством Російської Федерації, на відміну від законодавства України, взагалі не передбачено гарантованої суми відшкодування і всі вимоги кредиторів (в тому числі вкладників - фізичних осіб) включаються до загального реєстру вимог.

По-третє, стосовно вимоги ОСОБА_1 про включення до реєстру вимог кредиторів суми 20 382,65 грн, як вже зазначав суд, позивачем пропущений 30-денний строк на їх пред'явлення, і тому, у чіткій відповідності з національним законодавством (частина перша статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») вони вважаються погашеними і обґрунтовано не включені уповноваженою особою до реєстру вимог кредиторів. Відповідач в цьому випадку не допускав зловживань та діяв виключно в межах Закону. Ситуація щодо пропуску строку на пред'явлення вимог кредиторів не була предметом розгляду ЄСПЛ у справі «ОСОБА_2 проти Росії», а тому брати це рішення до уваги неможливо.

Суд не бере до уваги пояснення позивача щодо причин поважності строку на заявлення вимоги в сумі 20 382,65 грн у зв'язку тривалим часом хвороби і, що банк знав про рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2013 року адже був стороною по цивільній справі за його позовом, більше того при виконанні постанови державного виконавця по даному рішенню Турчинський, державний виконавець, звертався до уповноваженої особи Фонду у 30 денний строк оскільки процедурою та жодною нормою Закону не передбачено можливості для поновлення строку для подання заяви акцептованих вимог кредиторів навіть за наявності поважних причин.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Яремчишин Ігор Богданович, та його представник у судовому засіданні довели суду обґрунтованість та правомірність своїх дій стосовно включення кредиторських вимог ОСОБА_1 на суму 106 307,20 грн до четвертої черги вимог кредиторів та не включення вимог на суму 20 382,65 грн у зв'язку з пропуском строку на їх пред'явлення.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши дії відповідача стосовно включення кредиторських вимог ОСОБА_1 на суму 106 307,20 грн до четвертої черги вимог кредиторів та не включення вимог на суму 20 382,65 грн у зв'язку з пропуском строку на їх пред'явлення на предмет відповідності частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вони здійснені на підставі, що передбачені Конституцією та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обґрунтовано, пропорційно та правомірно.

Оскільки кредиторські вимоги ОСОБА_1 в сумі 106 307,20 грн включені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Яремчишином І.Б. до четвертої черги вимог кредиторів ПАТ «Західінкомбанк», не стосуються відшкодування шкоди завданої життю та здоров'ю людини, а тому не можуть бути включені до першої черги, враховуючи, що стосовно вимог на суму 20 382,65 грн позивач пропустив встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 30-денний строк на їх пред'явлення, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, яке затверджено Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Яремчишина Ігоря Богдановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання внести вимоги позивача у розмірі 20 382,65 грн та 106 307,20 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Західінкомбанк» та визнання позивача кредитором першої черги - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст постанови виготовлений 30 квітня 2015 року.