Справа № 323/1239/15-а
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/1239/15-а
ПОСТАНОВА

іменем України

24.04.2015р. м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

за участю

представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 до заступника начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_4 про визнання недійсною та скасування постанови про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2015 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 (надалі позивач), в якому позивач просив суд визнати недійсною та скасувати ОСОБА_5 в справі про порушення митних правил № 0044/11200/15 від 24.03.2015 року (надалі ОСОБА_5), винесену заступником начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_4 (надалі відповідач).

Вказаною ОСОБА_5 позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI (надалі МКУ від 13.03.2012 року), та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплачених митних платежів, що у грошовому еквіваленті складає 626953,08 грн.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржена ОСОБА_5 була винесена внаслідок невідповідності висновків відповідача фактичним обставинам, встановленим при розгляді справи про порушення позивачем митних правил, з порушенням права позивача на правову допомогу та на присутність при розгляді справи, а також з порушенням строку накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, встановленого ст. 467 МКУ від 13.03.2012 року.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 адміністративний позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на норми права і факти, викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї документами. В порядку додаткового обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався також на факти встановлені ОСОБА_5 Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.04.2015 року в адміністративній справі № 323/866/15-а, якою задоволений адміністративний позов ОСОБА_3 до заступника начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_4, визнано протиправною та скасовано постанову про порушення митних правил від 24.02.2015 року № 0022/11200/15 відносно ОСОБА_3

Розглядаючи подане представником позивача клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного позову, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню, а адміністративний позов таким, що підлягає розгляду по суті, з огляду на те, що згідно наданим позивачем відомостям, в нього не було достатньо часу для підготовки обґрунтованого адміністративного позову (три дні), а права позивача на доступ до правосуддя і оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є конституційними і такими, що мають пріоритет.

Відповідач, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку ст. 38 КАС України (засобами електронної пошти), але в судове засідання не зявився, участь свого представника не забезпечив. 21.04.2015 року на електронну пошту суду надійшли письмові заперечення проти позову з документальним обґрунтуванням та заявою про розгляд справи за його відсутності, які підписані не відповідачем чи його представником як субєкта владних повноважень, а представником Запорізької митниці ДФС ОСОБА_6. За таких обставин справа розглядалась за відсутності відповідача та його представника, однак копії документів, які надійшли з Запорізької митниці ДФС, мають відношення до суті справи, тому суд вважав за можливе розглядати справу з урахуванням відомостей, які містять зазначені документи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини, що мають значення для вирішення справи.

19.11.2009 року позивачу, який на той момент вже мав статус громадянина ОСОБА_2, у ВГІРФО ГУМВС України в Запорізькій області була видана Посвідка серії ЗП № 10743/81238 про постійне місце проживання для іноземців та осіб без громадянства з терміном дії «безстроково» (а.с. 7).

У звязку з цим, відповідно до п. п. 4, 36 Митного кодексу України від 11.07.2002 року № 92-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, для цілей митного законодавства позивач перебував у статусі резидента України.

25.01.2012 року позивач здійснив вїзд в Україну на належному йому автомобілі «JEEP COMMANDER», кузов 1J8HG48K78C185842, реєстраційний № 473ХСТ-2, у пункті пропуску «Кучурган» митного поста «Роздільна» через смугу руху «Зелений коридор», що підтверджується даними Електронного журналу пасажирського пункту пропуску «Інспектор-2006».

При цьому, як встановлено протоколом про порушення митних правил від 26.02.2015 року та оскарженою постановою про порушення митних правил, а також згідно письмових пояснень позивача, наданих ним 09.02.2015 року при розгляді справи про порушення митних правил, - Посвідка серії ЗП № 10743/81238 про постійне місце проживання для іноземців та осіб без громадянства позивачем не була предявлена працівникам митниці.

Таке діяння позивача з непредявлення при перетинанні державного та митного кордону України посвідки про постійне місце проживання для іноземців та осіб без громадянства не відповідало вимогам митного законодавства, що було чинним станом на 25.01.2012 року.

Так, відповідно до п. 7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 17.11.2005 року № 1118 (в редакції наказу від 17.03.2008 року № 229), власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає серед інших документів оригінали та ксерокопії паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Крім того, відповідно до Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення, затвердженої спільним наказом Адміністрації ДПС України, ДМС України від 11.06.2008 року № 505/642, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, при виборі особою, яка перетинає державний та митний кордон України через смугу руху «Зелений коридор», митний контроль здійснюється посадовою особою митного органу шляхом візуального огляду транспортного засобу, перевірки документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб (або користування ним), реєстраційних (технічних) документів, документів, що підтверджують постійне місце проживання особи, а також внесення до відповідного електронного журналу відомостей про транспортний засіб.

Таким чином, позивач при ввезенні 25.01.2012 року на митну територію України належного йому транспортного засобу порушив митні правила, не повідомивши митні органи про факт наявності у нього статусу резидента України. У звязку з цим суд не бере до уваги пояснення представника позивача, надані ним у судовому засіданні, про те, що вказана вище посвідка не вимагалась працівниками митниці, і позивач не знав про наявність у нього обовязку предявлення цього документа.

07.12.2014 року вказаний вище автомобіль «JEEP COMMANDER», кузов 1J8HG48K78C185842, реєстраційний № 473ХСТ-2 був зупинений працівниками ДАІ у м. Оріхів під керуванням позивача, після чого відомості про цей транспортний засіб були надіслані рапортом до Запорізької митниці ДФС України для перевірки законності перебування цього автомобіля на території України.

26.02.2015 року головним державним інспектором-кінологом сектору боротьби з незаконним переміщенням наркотиків і зброї управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС ОСОБА_7 був складений Протокол про порушення митних правил № 0044/11200/15, яким був зафіксований факт ввезення позивачем на митну територію України належного йому автомобіля без предявлення посвідки про постійне місце проживання для іноземців та осіб без громадянства, у чому, на думку особи, яка склала протокол, наявні ознаки правопорушення МКУ від 13.03.2012 року.

24.03.2015 року заступник начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_4, розглянувши матеріали справи про порушення митних правил за ознаками вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МКУ від 13.03.2012 року, виніс ОСОБА_5 по порушення митних правил № 0044/11200/15 (надалі ОСОБА_5 від 24.03.2015 року), якою визнав позивача винним у вчиненні зазначеного правопорушення, та наклав на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 626953,08 грн.

Однак зазначена ОСОБА_5 про порушення митних правил від 24.03.2015 року № 0044/11200/15 винесена відповідачем з порушенням норм матеріального права, які полягають у наступному.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно матеріалів справи, оскарженою ОСОБА_5 від 24.03.2015 року позивач визнаний винним в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 485 Митного кодексу від 13.03.2012 року, який набув чинності з 01.06.2012 року, тобто після вчинення позивачем встановленого в оскарженій ОСОБА_5 діяння (25.01.2012 року).

Відповідно до ст. 487 МКУ від 13.03.2012 року провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

На момент вчинення позивачем встановленого в оскарженій ОСОБА_5 діяння (25.01.2015 року) був чинним Митний кодекс України від 11.07.2002 року № 92-IV, який і підлягав застосуванню до правовідносин, що виникли з діяння позивача, однак відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності на підставі закону, який не діяв під час і в місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 10 Митного кодексу України від 11.07.2002 року № 92-IV у випадках, коли чинним законодавством передбачена можливість проведення митних процедур без подання декларації, застосовується законодавство, чинне на день здійснення таких процедур. Закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної сили не мають.

Суд бере також до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 328 МКУ від 11.07.2002 року адміністративні стягнення у вигляді попередження, штрафу можуть бути накладені не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Митного кодексу України від 13.03.2012 року також передбачено, що норми законів України, які помякшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

Санкцією ст. 485 чинного МКУ від 13.03.2012 року передбачене адміністративне стягнення за вчинення передбаченого нею правопорушення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплачених митних платежів.

Аналіз ст. ст. 329-355 МКУ від 11.07.2002 року № 92-IV свідчить про те, що жодна із вказаних статей МКУ, чинного на момент вчинення позивачем інкримінованого йому діяння, не передбачала більш суворого стягнення, ніж 300 відсотків несплачених митних платежів, а тому немає підстав вважати ст. 485 чинного МКУ такою, що помякшує або скасовує відповідальність за передбачене нею діяння у порівнянні з попереднім МКУ від 11.07.2002 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 МКУ від 13.03.2012 року, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обовязків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Суд не вбачає у вчиненому позивачем діянні ознак триваючого правопорушення, оскільки при непредявленні документу про постійне проживання на території України він не дотримався обовязку, строк виконання якого визначений моментом проходження митного контролю. Тому посилання відповідача на ст. 467 чинного МКУ як підставу притягнення позивача до адміністративної відповідальності після спливу більше трьох років з моменту вчинення правопорушення є необґрунтованими.

У звязку з вищенаведеним суд не бере до уваги доводи позивача про те, що він не зміг своєчасно вивезти належний йому автомобіль за межі України з поважних, на його думку, причин, оскільки вони не мають відношення до суті справи. Разом з тим, суд виходить з того, що у діях позивача не було й складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 481 МКУ від 13.03.2012 року («Перевищення строку тимчасового ввезення або тимчасового вивезення товарів»), оскільки ОСОБА_5 про порушення митних правил від 24.02.2015 року № 0022/11200/15, винесена відповідачем відносно позивача за ознаками ст. 481 МКУ від 13.03.2012 року, визнана протиправною та скасована ОСОБА_5 Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.04.2015 року в адміністративній справі № 323/866/15-а.

Оцінюючи доводи позивача та його представника про порушення процесуальних прав позивача при розгляді справи про порушення митних правил, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 498 МКУ від 13.03.2012 року особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, під час розгляду справи мають право, зокрема, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом.

З матеріалів справи випливає, що позивач знав про порушення щодо нього справи про порушення митних правил, що підтверджується фактом подання ним письмових пояснень від 09.02.2015 року. Протокол про порушення митних правил від 26.02.2015 року, в якому була визначена дата і місце розгляду справи, позивачу був надісланий поштою 27.02.2015 року. Згідно пояснень представника позивача, адвоката ОСОБА_1, він особисто разом з позивачем зявлявся до Запорізької митниці, де вони мали можливість висловити свої пояснення та заперечення по суті справи, але сталося це не в день винесення оскарженої ОСОБА_5 про порушення митних правил, а факт їхньої явки не був зафіксований.

За таких обставин суд не вбачає у вказаних діях відповідача істотних порушень норм процесуального права, які самі по собі вплинули на законність та обґрунтованість оскарженої постанови. Разом з тим суд бере до уваги, що відповідачем не надано доказів на підтвердження повноважень особи, яка склала протокол про порушення митних правил від 26.02.2015 року, тоді як ст. 490 МКУ від 13.03.2012 року вказує на те, що повноваження на складення протоколу про порушення митних правил мають бути встановлені відповідною посадовою інструкцією.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено у п. 10.2 ОСОБА_5 Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7, суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

З урахуванням цього та встановлених у справі обставин суд вважає оскаржену позивачем ОСОБА_5 про порушення митних правил від 24.03.2015 року № 0044/11200/15 протиправною як таку, що винесена з порушенням ч. 2 ст. 19, ст. 58 Конституції України, ст. 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 10 Митного кодексу України від 11.07.2002 року, ст. ст. 3, 466 Митного кодексу України від 13.03.2012 року.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ч. 2 ст. 19, ст. 58 Конституції України, ст. 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 3, 466 Митного кодексу України від 13.03.2012 року, ст. 10 Митного кодексу України від 11.07.2002 року, керуючись ст. ст. 2-12, 100, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 до заступника начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_4 про визнання недійсною та скасування постанови про порушення митних правил задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати ОСОБА_5 про порушення митних правил 0044/11200/15 від 24 березня 2015 року, винесену начальником Запорізької митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 626953,08 грн. за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України від 13.03.2012 року.

З урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.04.2015 року № 3-рп/2015 у справі № 1-6/2015 постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_5 набирає законної сили і є остаточною після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_8