Справа № 826/2161/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 квітня 2015 року № 826/2161/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовом 1. ОСОБА_1, 2. ОСОБА_2
до Київської міської ради
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФСВ», Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, Державна архітектурно-будівельна інспекція України
за участюПрокуратури Дніпровського району міста Києва
провизнання протиправним та нечинним рішення від 13 листопада 2013 року № 635/10123, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2 (далі - позивачі) з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі - відповідач) про:

- визнання порушеним права позивачів на безпечні і здорові умови проживання;

- визнання протиправним та нечинним рішення суб'єкта владних повноважень - Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 635/10123 «Про поновлення товариству з обмеженою відповідальністю «ФСВ» договору оренди земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Юності у Дніпровському районі м. Києва», внаслідок ухвалення якого було порушено право позивачів на безпечні і здорові умови проживання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання порушеним права позивачів на безпечні і здорові умови проживання закрито.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на акт ПАТ «Київенерго» від 09 квітня 2014 року № 2.10, яким заборонено використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, визначеним оскаржуваним рішенням, оскільки подальше проведення земельних та будівельних робіт на земельній ділянці по вул. Юності, 8/2в м. Києві може призвести до нещасних випадків, масових відключень споживачів.

На думку позивачів, реалізація спірного рішення створює загрозу нормальному процесу їх життєдіяльності, а також життю та здоров'ю. У зв'язку із чим, з метою захисту власних прав, позивачі просять визнати нечинним рішення відповідача від 13 листопада 2013 року № 635/10123.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував, наголошуючи при цьому, що оскаржуване рішення прийняте на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФСВ» просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на їх необґрунтованість.

Представник третьої особи 2 та 3 - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві та Державної архітектурно-будівельної інспекції України просить суд винести рішення відповідно до чинного законодавства.

Окрім цього, представник третьої особи 2 просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача та третьої особи 2, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2013 року Київською міською радою прийнято рішеня № 635/10123 «Про поновлення товариству з обмеженою відповідальністю «ФСВ» договору оренди земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Юності у Дніпровському районі м. Києва».

Незгода позивачів із вказаним рішенням обумовила їх звернення до адміністративного суду з позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами позивачів, виходячи з наступного.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України.

Так, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (пункти «а», «в» статті 12 Земельного кодексу України).

Як передбачено абзацом першим частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі - Закон № 161-XIV), законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону № 161-XIV).

Статтею 33 Закону № 161-XIV визначений порядок поновлення договору оренди землі.

Так, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Пунктом 2 рішення Київської міської ради від 28 лютого 2013 року № 63/9120 «Про Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві» затверджено форму клопотання (лист-повідомлення) про поновлення договору оренди земельної згідно з додатком 5 до цього рішення.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Із системного аналізу вказаних норм земельного законодавства вбачається, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформляється відповідним рішенням. Чинним законодавством не передбачено автоматичного поновлення договору оренди, за відсутності такого рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до рішення Київської міської ради від 29 березня 2007 року № 411/1072 Товариству з обмеженою відповідальністю «ФСВ» передано земельну ділянку для будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Юності у Дніпровському районі міста Києва.

На підставі вказаного рішення між Київською міською радою (за договором - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФСВ» (за договором - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки.

Договір зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 15 травня 2008 року за № 66-6-00475 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Відповідно до пункту 3.1 Договору строк його дії становить п'ять років.

Листом Київської міської державної адміністрації від 05 лютого 2013 року № 007-57 направлено для подальшого розгляду у відповідних комісіях Київської міської ради підготовлений проект рішення Київської міської ради «Про відміну рішення Київської міської ради від 29 березня 2007 року № 411/1072 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «ФСВ» земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Юності у Дніпровському районі міста Києва» (справа А-18962).

Зазначений проект рішення Київської міської ради був розглянутий на засіданні постійної комісії Київради з питань земельних відносин, містобудування та архітектури 19 лютого 2013 року та не набрав достатньої кількості голосів для його погодження, у зв'язку із чим був повернутий суб'єкту подання, що підтверджується витягом з протоколу № 5 засідання постійної комісії Київради з питань земельних відносин, містобудування та архітектури від 26 лютого 2013 року.

11 квітня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ФСВ» було подано до Київської міської ради клопотання (лист-повідомлення) про поновлення договору оренди земельної.

Зазначене клопотання зареєстровано Департаментом земельних ресурсів за № КОП-0003.

До клопотання Товариством з обмеженою відповідальністю «ФСВ» були додані документи, передбачені Тимчасовим порядком передачі (надання) земельних ділянок в користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві.

Матеріали справи містять пояснювальну записку від 21 травня 2013 року до проекту рішення Київської міської ради «Про поновлення товариству з обмеженою відповідальністю «ФСВ» договору оренди земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Юності у Дніпровському районі м. Києва».

Враховуючи лист-звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ФСВ» від 11 квітня 2013 року № КОП-0003 Київської міською радою було прийнято рішення від 13 листопада 2013 року № 635/10123 «Про поновлення товариству з обмеженою відповідальністю «ФСВ» договору оренди земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним паркінгом на вул. Юності у Дніпровському районі м. Києва».

28 січня 2014 року між Київською міською радою (за договором - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФСВ» (за договором - орендар) укладено договір про поновлення Договору оренди земельної ділянки, яким поновлено на 5 років Договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами та зареєстрований 15 травня 2008 року за № 66-6-00475.

Таким чином, рішення Київської міської ради від 13 листопада 2013 року № 635/10123 є реалізованим, а отже, вичерпало свою дію фактом його виконання.

Одночасно, під час вирішення даної адміністративної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 10 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Положенню частини десятої статті 59 вказаного вище закону дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009).

Так, в ньому зокрема йдеться, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону № 280/97-ВР). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

У той же час, відповідно до ст. 2, 7 Кодексу адміністративного судочинства України задоволеними можуть бути лише вимоги, які відновлюють права, свободи та охоронювані законом інтереси позивачів.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення Київської міської ради вичерпало свою дію та реалізовано у спосіб укладання договору про поновлення договору оренди земельної ділянки, визнання протиправним такого рішення органу місцевого самоврядування не буде мати на меті поновлення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивачів.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою можуть бути: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 22 Закону № 401-XIV у зв'язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право, зокрема припиняти право користування земельними ділянками та іншими природними ресурсами у випадках, передбачених чинним законодавством України.

У той же час, спори пов'язані з укладанням, розірванням, змінами та виконанням господарських договорів віднесено відповідно до ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції господарського суду.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко