Справа № 309/883/14-а, 2а-309/61/14
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р. Справа № 876/6217/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Кухтея Р.В.,

з участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Хустської міської ради на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2014 року у справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_2 до Хустської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Приватний підприємець ОСОБА_2 (далі - ПП ОСОБА_2) звернулась в суд з позовом до Хустської міської ради, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Хустської міської ради № 1316 від 27.12.2013 року.

Вважає окаржуване рішення Хустської міської ради протиправним, винесеним без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без врахування її інтересів, оскільки це рішення відміняє вже реалізоване рішення Хустської міської ради про надання їй дозволу на будівництво торгового центру з влаштуванням автозупинки.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2014 року позов задоволений. Визнано протиправним та скасовано рішення 9 сесії 6 скликання Хустської міської ради № 1316 від 27.12.2013 року «Про зупинення незаконних дій фізичної особи підприємця ОСОБА_2».

Відповідач - Хустська міська рада оскаржила постанову суду першої інстанції, подавши апеляційу скаргу. Вважає, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення міської ради є законним, таким, що винесене в межах наданих законом повноважень. Зазначає, що Хустська міська рада має право скасувати рішення виконавчого комітету, так як виконавчий комітет вийшов за межі наданих йому повноважень, змінивши цільове призначення земельної ділянки, коли надав ОСОБА_2 дозвіл на будівництво торгового центру з влаштуванням автозупинки. Вказує, що на день прийняття оскаржуваного рішення у підприємця відсутні правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою, договір оренди земельної ділянки припинив свою дію, додаткова угода про поновлення договору оренди не укладена, а тому ПП ОСОБА_2 незаконно проводила будівельні роботи на земельній ділянці територіальної громади міста, пошкодила міський водопровід та кабель високої напруги.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Суду пояснив, що рішенням суду, яке набрало законної сили, Хустську міську раду зобов'язано укласти з ПП ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Хустська міська рада зважаючи на незаконні дії ФОП ОСОБА_2, яка 26.12.2013 року самовільно розпочала будівельні роботи по АДРЕСА_1, в охоронній зоні пам'ятки культурної спадщини реформатської церкви ім. святої Єлизавети, пошкодивши при цьому міський водопровід та кабуль високої напруги, враховуючи відсутність у ФОП ОСОБА_2 належним чином оформленого права користування зазначеною земельною ділянкою, дозволу на проведення будівельних та земляних робіт, а також те, що Вищим господарським судом України відкрите касаційне провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_2 до Хустської міської ради щодо продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 та керуючись ст. 93, ст. 112, ч.5 ст. 126 Земельного кодексу України, ст. 31 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 34-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», інтересами територіальної громади м.Хуст 27.12.2013 року на IX сесії VI скликання вирішила зупинити незаконні дії ФОП ОСОБА_2; зобов'язати ФОП ОСОБА_2 припинити самовільне будівництво по АДРЕСА_1 в охоронній зоні пам'ятки культурної спадщини реформатської церкви ім. святої Єлизавети; скасувати рішення виконавчого комітету Хустської міської ради№ 285 від 08.05.2009 року «Про затвердження проектно-кошторисної документації та надання дозволу на будівництво торгового центру з влаштуванням автозупинки по АДРЕСА_1, біля кафе «Дружба».

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що оскаржуване рішення Хустської міської ради є протиправним, таким, що суперечить Конституції України, а Хустська міська рада, ухвалюючи рішення, вийшла за межі наданих їй повноважень.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Стаття 3 Конституції України закріплений принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Аналізуючи зміст оспорюваного рішення Хустської міської ради, вбачається, що цим рішенням встановлюються певні зобов'язання приватного підприємця, зокрема, зупинити незаконні дії, припинити самовільне будівництво, а також оспорюваним рішенням ради скасовується рішення виконавчого комітету, яке стосується однієї і тієї ж земельної ділянки на АДРЕСА_1 і одного і того ж підприємця - ПП ОСОБА_2

Щодо частини рішення про зобов'язання приватного підприємця ОСОБА_2 зупинити незаконні дії та припинити самовільне будівництво по АДРЕСА_1 в охоронній зоні пам'ятки культурної спадщини реформатської церкви ім. святої Єлизавети, то апеляційний суд зазначає, що в оскажуваному рішенні не зазначено, які саме дії підприємця є незаконними і в чому полягає така незаконність, не наведено доказів здійснення незаконних дій та доказів вини позивача у таких діях.

Крім того, слід зазначити, що Хустська міська рада, зобов'язуючи припинити самовільне будівництво, вийшла за межі своєї компетенції, тобто порушила вимоги ст. 2 КАС України, за наявності чого таке рішення не може вважатись законним, оскільки відповідно до Положення про державний архітектурно-будівельний контроль, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 1993 р. № 225, зупинення будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурним вимогам, технічним умовам, затвердженим проектним рішенням, місцевим правилам забудови населених пунктів або здійснюються без дозволу на їх виконання належить до повноважень Інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю.

Щодо скасування оскаржуваним рішенням Хустської міської ради рішення виконавчого комітету Хустської міської ради № 285 від 08.05.2009 року, яким затверджена проектно-кошторисна документація на будівництво торгового центру торгового центру з влаштуванням автозупинки по АДРЕСА_1 біля кафе «Дружба», наданий дозвіл гр. ОСОБА_2 на будівництво торгового центру з влаштуванням автозупинки по АДРЕСА_1 біля кафе «Дружба» слід врахувати наступне.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев'ятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Отже, системний аналіз положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Конституційний Суд України у рішенні № 7-рп/2009 вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Однак, як встановлено судом першої інстанції і не заперечується апелянтом, рішення виконавчого комітету Хустської міської ради виконане, так як позивачем отримані на виконання цього рішення певні дозволи та висновки: висновок Управління регіонального розвитку, містобудування та архітектури від 09.07.2009 року про можливість будівництва за адресою: м. Хуст, вул. Свободи б/н біля кафе «Дружба», який входить до історичного ареалу центральної частини м. Хуст, висновок Управління Закарпатської ОДА від 30.06.2009 року щодо відсутності заперечень відносно відведення даної земельної ділянки для цілей визначених договором оренди.

Крім того, особа - суб'єкт цих правовідносин ПП ОСОБА_2 заперечує проти їх припинення, оскільки продовжує реалізацію рішення.

Таким чином, враховуючи всі встановлені обставини, Хустська міська рада не мала права скасувати рішення виконавчого комітету, відповідно до якого виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Посилання апелянта на те, що договір оренди земельної ділянки припинив свою дію ще 10.10.2010 року, додаткова угода про поновлення договору оренди не укладена, не взяті апеляційним судом до уваги, оскільки рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.08.2013 року, яке набрало законної сили (залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2014 року), позов ФОП ОСОБА_2 до Хустської міської ради про задоволений - зобов'язано Хустську міську раду укласти з позивачем додатковий договір про продовження дії договору оренди земельної ділянки за № 0320 від 10.10.2007 року, яка знаходиться за адресою: м. Хуст, вул. Свободи, б/н, площею 0,0312 га.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що Хустська міська рада не довела правомірність свого рішення, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а саме, визнання протиправним та скасування рішення Хустської міської ради № 1316 від 27.12.2013 року «Про зупинення незаконних дій фізичної особи підприємця ОСОБА_2».

Згідно зі ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну Хустської міської ради залишити без задоволення, а постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2014 року у справі № 309/883/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді: В.П. Дякович

Р.В. Кухтей