Справа № 2а-1420/09/2218
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-1420/09/2218

Головуючий у 1-й інстанції: Сарбей В.Л.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

29 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 березня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити нарахування та виплату недоплаченої частини щорічної допомоги учаснику війни,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснювати нарахування та виплату недоплаченої частини щорічної допомоги учаснику війни за 2009 рік. Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.03.2010 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 є учасником війни і має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги. Розмір цієї допомоги на час виникнення спірних правовідносин було визначено як Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», так і Законами України «Про державний бюджет на 2009» рік.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що Конституція України не містить норм, якими встановлювалася б перевага одного Закону над іншим. Всі прийняті Верховною Радою України закони мають рівну юридичну силу. Єдиним законом України, який виокремлюється Конституції України, є закон про Державний бюджет і згідно з ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Виходячи з цього конституційного припису, обсяги грошової допомоги, виплата якої повинна здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету, не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону України про Державний бюджет, тобто цей Закон має пріоритет.

З врахуванням пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 р. № 4-зп у справі про набуття чинності Конституції України, в якому зазначено: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний в часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше», - логічним є висновок про те, що станом на 05 травня 2009 року щодо розміру щорічної разової грошової допомоги учасникам війни чинними були положення Закону України про державний бюджет на 2009 рік, оскільки станом на 05 травня 2009 року були чинними розміри разової щорічної грошової допомоги учасникам війни, які визначені відповідними статтями Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік».

Зважаючи на те, що виплата разової щорічної грошової допомоги позивачу як учаснику війни здійснена відповідачем до 05 травня 2009 року в розмірі, визначеному Законом України «Про Державний бюджет на 2009 рік», то наведене свідчить про те, що відповідачем станом на 05 травня 2009 року було виконано зобов'язання перед позивачем відповідно до положень зазначеного Закону, тому вказані обставини в їх сукупності об'єктивно не можуть розглядатися як достатні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виплата позивачу суми щорічної разової грошової допомоги як учаснику війни до 05 травня 2009 року проведена відповідачем у відповідності і з дотриманням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік".

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 березня 2010 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.