Справа № 2а-0770/2164/12
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року м. Київ К/800/12341/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою Чопської митниці Міндоходів на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року у справі № 2а-0770/2164/12 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МП Груп 2000" до Чопської митниці Державної митної служби про визнання протиправним і скасування рішень та повернення надмірно сплачених платежів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю "МП Груп 2000" звернулося в суд з позовом до Чопської митниці Державної митної служби (правонаступник Чопська митниця Міндоходів), в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Чопської митниці Державної митної служби про коригування заявленої митної вартості товарів №305000003/2012/200201/2 від 14.06.2012 р. та картку відмови у митному оформленні товару №305080000/2/00230; стягнути з Державного бюджету на користь ТзОВ "МП Груп 2000" суму переплати податку на додану вартість, мита та витрат на понаднормову стоянку транспортного засобу на загальну суму 3 780,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підстава відмови в застосуванні першого методу вказана в спірному рішенні відповідача про коригування заявленої митної вартості є такою, що не передбачена ч.1 ст.58 МК України, а саме наявність у відповідача сумнівів щодо достовірності поданих відомостей, а тому, застосування резервного методу, як і будь-якого наступного методу визначення митної вартості є необґрунтованим.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 липня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції. Позовні вимоги задоволені частково.

Визнане протиправним та скасоване рішення Чопської митниці про коригування заявленої митної вартості товарів №305000003/2012/200201/2 від 14 червня 2012 року.

Визнана протиправною та скасована картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України Чопської митниці №305080000/2/00230 від 14 червня 2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду Чопська митниця Міндоходів звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "МП Груп 2000" просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем з метою митного оформлення товарів за зовнішньоекономічним контрактом №01/2012 від 20.12.2011 р., укладеним між ТзОВ "МП Груп 2000" та компанією LEIER Baustoffe SK s.r.o. (Словаччина), 09.06.2012 р. в режимі "імпорт" була подана Чопській митниці ДМСУ до митного оформлення митна декларація № 305080000/2012/009931 (з вантажем цегла будівельна) та документи, що підтверджували митну вартість товару.

Під час здійснення митного оформлення, в результаті співставлення числового значення заявленої фактурної вартості товару з ціновою інформацією, розміщеною на офіційному сайті виробника товару (www.leier-baustoffe.sk), Чопською митницею ДМСУ були встановлені суттєві розбіжності в ціні. Так, вартість одиниці товару - цегла будівельна типу LEIERTHERM 38 NF - згідно інформації декларанта становила 0,57 євро/шт., а відповідно до інформації виробника, розміщеної у мережі Інтернет - 1,34 євро/шт. (без ПДВ). Крім того, документи подані позивачем до митного оформлення не містили всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. Зокрема, в договорі купівлі-продажу, укладеному між компанією LEIER Baustoffe SK s.r.o. та ТзОВ "МП Груп 2000" 20.12.2011 №01/2012 (п.2.3.), покупець і продавець домовилися, що на основі письмового замовлення покупця, продавець виставляє рахунок-проформу, на підставі якого покупець виконує передоплату. Однак, зазначений рахунок-проформа був відсутній в поданих до митного оформлення разом з митною декларацією товаросупровідних документах, у зв'язку із чим, посадовою особою митного органу, відповідно до ст.53 МК України було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: 1) рахунок-проформу, що передує перерахунку коштів на рахунок продавця, згідно п.3.1 контракту №01/2012 від 20.11.2011 р.; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 4) інші наявні документи (за бажанням), що підтверджують заявлену митну вартість товару. Із вказаним переліком представник позивача ознайомився 09.06.2012 р., що підтверджується особистим підписом на копії аркушу з переліком додаткових документів та відміткою про ознайомлення. Позивач листом від 13.06.2012 р. № 23 надав відповідачу додаткові документи, а саме: 1) лист від виробника, щодо наданих знижок на 2012 рік б/н; 2) рахунок-проформу № ; 3) сертифікат відповідності № UA1.027.0098361-11 від 25.07.2011р. Для вирішення спірного питання визначення митної вартості посадова особа відділу митного оформлення, у відповідності до п.29 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби від 20.04.2005 № 314, 14.06.2012 р. звернулася із відповідним запитом до відділу митних платежів.

Після опрацювання поданих до митного оформлення та додатково наданих декларантом документів на підтвердження заявленої митної вартості, було винесено рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 14.06.2012 р. № 305000003/2012/200201/2, згідно якого митна вартість одиниці товару, з урахуванням комерційних умов поставки EXW-Петровани, склала -1,4435 Євро/шт. у зв'язку із застосуванням шостого методу визначення митної вартості.

Згідно обставин справи, митна вартість імпортованого товару була визначена позивачем із застосуванням 1 методу, визначеного ст.58 МК України - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Однак, вантажно-митна декларація не була прийнята Чопською митницею ДМСУ, у зв'язку з чим позивачу було надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305080000/2/00230.

Не погоджуючись з такими діями та рішеннями відповідача, ТзОВ "МП Груп 2000" звернулося до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та картка відмови прийняті відповідачем в межах наданих повноважень та відповідають закону, а декларантом заявлені недостовірні відомості щодо митної вартості товарів.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивачем були надані митному органу всі документи, що повністю підтверджували митну вартість, яка ним заявлена, а тому відповідач був зобов'язаний в силу ст.ст.57,58 МК України прийняти рішення про можливість застосування митної вартості товарів, заявленої товариством.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст.49 МК України, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст.52 МК України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.2 ст.52 МК України).

Згідно ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

В силу положень ч.2 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (ч.3 ст.58 МК України).

Отже, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем було надано наступні документи: вантажна митна декларація, облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності, акт про проведення митного огляду товарів, попередня митна декларація, накладна CMR, рахунок фактура (інвойс), зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), сертифікат про походження товару, акт про проведення ідентифікаційного огляду товарів.

Крім того, відповідно до ст. 53 МК України на вимогу відповідача ТзОВ "МП Груп 2000" були надані додаткові документи: рахунок-проформу, що передує перерахунку коштів на рахунок продавця згідно п.3.1 контракту №01/2012 від 20.11.2011 року, виписку з бухгалтерської документації, висновок про хімічні та вартісні характеристики товару, лист від виробника, щодо наданих знижок на 2012 рік б/н, рахунок-проформа №, сертифікат відповідності №UA1.027.0098361-11 від 25.07.2011 р.

Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що надані документи за своїм змістом не суперечать один одному, оскільки свідчать про незмінність ваги та ціни товару протягом усього шляху слідування, а тому наданих позивачем документів було достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом.

Крім цього, згідно ст.5 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб'єктів у випадках, не передбачених цим Законом, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Відповідно до ст.ст.179, 189, 190 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни. При здійсненні експортних та імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоекономічні) ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі види продукції, за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Згідно ст.11 Закону України "Про ціни та ціноутворення" при здійсненні експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоекономічного посередника в розрахунках із зарубіжними партнерами застосовуються контрактні (зовнішньоекономічні) ціни, що формуються відповідно до цін та умов світового ринку.

Отже, суб'єкти господарської діяльності України та іноземні суб'єкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності в розрахунках із зарубіжними партнерами застосовують вільні контрактні ціни, що формуються відповідно до цін та умов світового ринку.

Таким чином, сумніви митного органу щодо митної вартості товару який декларувався позивачем є безпідставними, оскільки сторони зовнішньоекономічної діяльності вправі визначати вільні ціни, а не зазначення в товаросупровідних документах знижки на продукцію не може бути підставою, що вказує на ознаки недостовірності заявленої митної вартості.

Апеляційний суд вірно зазначив, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких обмежень, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого (основного) до шостого (резервного) визначення митної вартості.

Виходячи з наведеного позивачем були надані митному органу всі документи, що повністю підтверджували митну вартість, яка ним заявлена, а тому відповідач був зобов'язаний згідно ст.ст.57,58 МК України прийняти рішення про можливість застосування митної вартості товарів, заявленої товариством.

Крім того, митним органом в своєму рішенні про коригування заявленої митної вартості товарів та картці відмови в прийнятті митної декларації, жодним чином не було обґрунтовано із посиланням на подані декларантом документи неможливість застосування першого методу визначення митної вартості.

Відносно повернення надміру сплачених сум податку на додану вартість, мита та витрат на понаднормову стоянку транспортного засобу слід зазначити наступне.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником, головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20.07.2007 року №611/147, який був чинний на момент звернення позивача до суду, відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Аналогічні положення містяться у Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженому наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 30.12.2013 року № 882/1188.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Чопської митниці про коригування заявленої митної вартості товарів №305000003/2012/200201/2 від 14 червня 2012 року; визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України Чопської митниці №305080000/2/00230 від 14 червня 2012 року.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Чопської митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: