Справа № 2а/264/6/13 (0520/11278/12)
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року м. Київ К/800/57267/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.09.2013р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р. у справі № 0520/11278/2012 за позовом ОСОБА_4 до Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, Маріупольської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом, який згодом уточнив, про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів у м. Маріуполі від 09.09.1992 року № 431 «Про прийомку в експлуатацію гаражів з видачею свідоцтва про право власності на них», яким дозволено прийняти в експлуатацію гаражі, що належали ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з видачею свідоцтва про право власності й відводом земельних ділянок по 35 кв.м кожному для їх обслуговування по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником частини жилого будинку АДРЕСА_1 та прилеглої до неї частини земельної ділянки. Гаражі, що безпідставно належать третім особам, займають 70 кв.м загальної земельної ділянки домоволодіння, права одержання яких у власність він позбавлений оскаржуваним рішенням.

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.09.2013р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.09.2013р. та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р. ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на те, що при прийнятті зазначених судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач є власником 3/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та 0,0687 га земельної ділянки прилеглої до його частини будинку.

Рішенням виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів у м. Маріуполі від 09.09.1992 року № 431 «Про прийомку в експлуатацію гаражів з видачею свідоцтва про право власності на них», дозволено прийняти в експлуатацію гаражі, що належали ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з видачею свідоцтва про право власності й відводом земельних ділянок по 35 кв.м для їх обслуговування по АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка придбала гараж у ОСОБА_7, є власниками капітальних гаражів по АДРЕСА_1 і орендарями земельних ділянок 0,0025 га і 0,0032 га, відповідно, наданих їм для експлуатації та обслуговування гаражів.

Порушення свого права ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були видані свідоцтва на право власності на гаражі з відводом земельних ділянок кожному. Дані гаражі розташовані на земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1, у якому йому належить частка на підставі права власності.

Однак суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що ці доводи не можуть бути прийняти до уваги, оскільки позивач реалізував своє право на виділення йому части земельної ділянки, так як 31.01.2007 року ОСОБА_4 був виданий державний акт направо власності на земельну ділянку площею 0,0687 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, у межі якої не входять межі земельних ділянок ОСОБА_5 і ОСОБА_6, та вони не межують з його земельною ділянкою.

Твердження позивача про те, що земельні ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка придбала гараж у ОСОБА_7, межують з земельною ділянкою, виділеною його матері ОСОБА_8, спадкоємцем якої він є, та після смерті якої в майбутньому, при прийняті ним спадщини від його нині живої матері ОСОБА_8, він буде позбавлений можливості визнати право власності на 70 кв.м. загальної земельної ділянки, які на цей час займають гаражі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки суд не може вирішувати питання про можливо порушене право у майбутньому.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутній об'єкт судового захисту, оскільки захисту підлягають порушені права особи, а позивач не довів, що були порушені його права.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.09.2013р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: