Справа № 810/2410/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2015р. м. Київ К/800/15141/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю секретаря представників сторін: від позивача: від відповідача:Муравйов О. В. Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М. П. Гоцуляк Д. С., Макотра Н. І., Ганенко Р. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області
на постанову та ухвалуКиївського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 року Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014 року
у справі№ 810/2410/13-а
за позовомДержавного підприємства «Тетерівське лісове господарство»
до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 року у справі № 810/2410/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 19.04.13 року № , № , № , № , № .

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, прийняти нове про відмову в позові. Свої вимоги заявник обґрунтовує порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 135.4 ст. 135, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити в силі судові рішення у справі.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем планової виїзної перевірки ДП «Тетерівське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року складено акт від 29.03.2013 року № 194/22-00992071, яким зафіксовано порушення: пп. 5.3.9 п. 5.3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 135 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податок на прибуток в період, що перевірявся на загальну суму 273 653,00 грн.; порушення п. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у зв'язку з чим занижено чистий прибуток /дохід державних підприємств, що вилучаються до бюджету за 2010 року. на суму 163 642,00 грн.; пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв'язку з чим занижено ПДВ на загальну суму 159 926,00 грн.; пп. «г» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 171.2 «а» ст. 171, п. 167.1 ст. 167, п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.04.2013 року:

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 199 907,50 грн., в т.ч. основний платіж - 159 926,00 грн.; штрафні (фінансові) санкції - 39 981,50 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 342 066,00 грн., в т.ч. основний платіж - 273 653,00 грн.; штрафні (фінансові) санкції - 68 413,00 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з прибутку/доходу державних підприємств, що вилучаються до бюджету на суму 204 553,00 грн., в т. ч. основний платіж - 163 642,00 грн.; штрафні (фінансові) санкції - 40 911,00 грн.;

- № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування (в тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість всього на суму 58 264,00 грн., в т.ч. за жовтень 2010 року на суму 21 281,00 грн., за листопад 2010 року на суму 21 034,00 грн., за грудень 2010 року на суму 15 949,00 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 1 482,15 грн., в т.ч. основний платіж - 1 185,72 грн., штрафні (фінансові) санкції - 296,43 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що висновки акта перевірки спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з тами висновком судів, враховуючи наступне.

Згідно із п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних як компенсація вартості товарів, які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що реальність господарських операцій по виконанню договору підряду лісосічних робіт № 12 від 15.10.2008 року, укладеного позивачем та з ФОП ОСОБА_1., підтверджується наявними у справі доказами, зокрема: податковими та видатковими накладними, актами приймання-передачі лісосіки для розробки; актами приймання-здавання робіт; щоденниками приймання робіт по заготівлі (вивезенню) лісопродукції; актами огляду місць заготівлі деревини, інших продуктів лісу та використання корисних властивостей лісів; рапортами про рух лісопродукції; товарно-транспортними накладними; рахунками; специфікаціями-накладними; рахунками-фактурами; квитанціями про приймання вантажу; актами передачі лісосіки для розробки; інвойсами.

Вказані документи відповідають вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Оплата вартості товару здійснювалась у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок контрагента.

На підтвердження кваліфікації ФОП ОСОБА_1 для здійснення такого роду робіт надано наступні докази: свідоцтво про отримання ним робочої кваліфікації № 01636 - має кваліфікацію за професією вальник лісу VI розряду; дозвіл виданий Держгірпромнаглядом на початок виконання роботи підвищеної небезпеки № 1677.04.30-02.01.1 (лісосічні роботи), дозвіл, виданий Держгірпромнаглядом на початок виконання роботи підвищеної небезпеки № 3923.08.30-02.01.1 (лісосічні роботи); ліцензія видана Головавтотрансінспекції Міністерства транспортна та зв'язку України на надання послуг з перевезенням пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; посвідчення тракториста машиніста серія ЕВ № 007525 на ім'я ОСОБА_1; посвідчення про складання іспитів по знанню правил безпечної експлуатацією вантажопідіймальних кранів № № 8724, 758.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_1. з метою виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем за договором № 12 укладено ряд договорів з підприємцями ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., за умовами яких останні взяли на себе зобов'язання з вирубки лісів на забезпеченій ФОП ОСОБА_1. ділянці.

Лісопродукція в подальшому реалізована позивачем на користь третіх осіб.

ФОП ОСОБА_1. на момент здійснення господарських операцій був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платником ПДВ.

Враховуючі встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини реальності господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_1., колегія суддів вважає правомірним формування підприємством за їх наслідками валових витрат та податкового кредиту.

Посилання відповідача на висновки актів перевірки контрагента позивача підлягають відхиленню, оскільки вони не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальності постачання товарів чи надання послуг.

В разі якщо контрагентом платника податковий облік ведеться із порушенням вимог чинного законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а несплата податку продавцем та його контрагентами по ланцюгу (в томі числі в разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції.

Підставою для висновків про порушення підприємством п. 135.4 ст. 135 Податкового кодексу України та пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» стали доводи податкового органу відносно відсутності фактичного виконання договору № 12 від 15.10.2008 року, укладеного позивачем та з ФОП ОСОБА_1.

Оскільки, судами першої судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що висновки акта перевірки щодо нереальності господарських операцій між позивачем та спірним контрагентом спростовуються матеріалами справи, колегія суддів вважає, що нарахування грошового зобов'язання з прибутку/доходу державних підприємств, що вилучаються до бюджету та грошового зобов'язання з податку на прибуток з посланням на п. 135.4 ст. 135 Податкового кодексу України та пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є неправомірним.

Отже, податкові повідомлення-рішення від 19.04.2013 року № , № , № , № підлягають скасуванню.

Податковим повідомленням-рішенням № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з прибутку з доходів фізичних осіб на суму 1 482,15 грн. у зв'язку із невключенням до оподаткованого доходу працівників коштів, отриманих ними під звіт на період відрядження та неутримання із заробітної плати, яка перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, ставки податку 17 відсотків суми перевищення (фактично підприємство утримало 15 відсотків бази оподаткування).

З матеріалів справи вбачається, що неповернення коштів, отриманих працівникам під звіт, на думку податкового органу, здійснено в червні 2010 року, що спричинило порушення пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 134 Податкового кодексу України.

Вказані норми визначені підставою донарахування і в податковому повідомленні-рішенні № .

Проте, Податковий кодексу України набув чинності з 01.01.2010 року, а тому висновки про порушення норм вказаного Кодексу в червні 2010 року є неправомірним, а доводи про неутримання податку з доходів фізичних осіб в сумі 211,05 грн. необґрунтованими.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри.

У разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріалами справи не підтверджено наявності підстав для застосування ставки податку 17 відсотків при виплаті працівникам заробітної плати за відповідні місяці 2011 - 2012 років.

Доводи касаційної скарги про порушення п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, що у відповідності до ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не доведено висновків, що стали підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів погоджується з висновком судів про задоволення позову.

За таких обставин касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 15.10.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014 року у справі № 810/2410/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. В. Муравйов

Судді О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак