Справа № 804/16508/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2015 рокусправа № 804/16508/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 05.09.2014

відповідача-2: - Сакалюк С.Г. дов від 03.03.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року

у справі № 804/16508/14

за позовом ОСОБА_3

до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області та до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Коноваленко Анатолія Володимировича

про визнання таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України та скасування рішення від 26.05.2014 № 13327132, зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області та до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Коноваленко Анатолія Володимировича, в якому просив визнати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень № 13327132 від 26 травня 2014 року таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України та скасувати його; зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську та видати відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем надано всі необхідні документи, передбачені законом для здійснення державної реєстрації, зокрема рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2005 у справі № 2-3290/08, яке набрало законної сили 17.12.2005, ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2006 у справі № 2-3290/05, згідно яких за позивачем визнано право власності за набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_1 (АДРЕСА_1 зміна згідно рішення виконкому міської ради від 27.10.2005 № 4495).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень №13327132 від 26.05.2014; зобов'язано відповідача-1 повторно розглянути питання щодо здійснення державної реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що право позивача на реалізацію законного права вільно володіти, розпоряджатися та користуватися майном є порушеним протиправним рішенням відповідачів про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень №13327132 від 26.05.2014.

При цьому, суд, з метою захисту прав та законних інтересів позивача, вийшов за межі позовних вимог, зобов'язавши відповідача-1 повторно розглянути питання щодо здійснення державної реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволені адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Відповідач зазначає, що надані державному реєстратору документи не містили необхідних для державної реєстрації відомостей щодо об'єкту нерухомого майна - містились розбіжності у адресі об'єкту нерухомого майна, зазначеної у рішенні суду та у заяві про державну реєстрацію. Разом з тим, не спростовуючи висновки суд першої інстанції щодо протиправності спірного рішення про відмову позивачу у державній реєстрації прав та їх обмежень, зазначає, що повторно розглянути питання щодо здійснення державної реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 можливо тільки, якщо позивач звернеться до реєстраційної служби із заявою та переліком документів, передбачених нормами діючого законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2005 у справі № 2-3290/05 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житло за набувальною давністю - визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську за ОСОБА_3 (а. с.12, 13). Вказане судове рішення суду набрало законної сили 17.12.2005 згідно відповідної відмітки на ньому.

08.05.2014 позивач звернувся до відповідача - Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську за ОСОБА_3 (зареєстрована за № 6528561 - а. с.38).

Відповідно до карток прийому вищезазначеної заяви № 6528561 позивачем до заяви додано наступні документи:

- копія рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2005 у справі № 2-3290/05 (засвідчена нотаріально);

- копія ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.10.2006 (засвідчена нотаріально);

- технічний паспорт, виданий 10.04.2013 (а. с.43-48).

08.05.2014 за результатами розгляду вищезазначеної заяви державним реєстратором прав на нерухоме майно РСДМУЮ Коноваленком А. В. прийнято рішення № 6528561 про зупинення розгляду заяви ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обмежень (а.с.10, 11) з тих підстав, що не подані для здійснення реєстрації усі необхідні документи, а саме:

1) заявником подані судові рішення, згідно яких за ОСОБА_3 було визнано право власності за набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_1; згідно наданої ОСОБА_3 заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та технічного паспорту б/н від 10.04.2013, заявник має намір зареєструвати право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з цим державний реєстратор просив заявника надати документ, що підтверджує зміну адреси даного об'єкта нерухомого майна.

2) заявником надано технічний паспорт б/н від 10.04.2013, складений ФОП ОСОБА_6, в якому міститься інформація щодо самочинного будівництва, а саме літ.А'-1 - житлова прибудова (після реконструкції); а'-1 - прибудова; П - сарай;

З цього приводу державний реєстратор просив надати заявника документ, що підтверджує введення в експлуатацію вищезазначених об'єктів;

3) для здійснення реєстрації права власності на даний об'єкт нерухомого майна необхідна довідка з КП "Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації" стосовно того чи маються в архівах КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, на паперових носіях відомості про реєстрацію прав власності (за ким та на підставі чого була проведена державна реєстрація) на нерухоме майно; технічний опис зазначеного нерухомого майна; інформацію про наявність/відсутність в архівній справі відомостей, що унеможливлюють проведення реєстрації права власності на вищезазначений об'єкт.

Копію зазначеного рішення отримано позивачем під підпис 19.05.2014 (а. с.49).

26.05.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно РСДМУЮ Коноваленком А. В. прийнято рішення № 13327132 про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень, яким ОСОБА_3 відмовлено у державній реєстрації права власності, на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську (а. с.9).

Зазначене рішення з посилання на ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013, обґрунтовано тим, що державному реєстратору у п'ятиденний строк не надано необхідних документів, а саме: документ, що підтверджує зміну адреси об'єкта нерухомого майна, документ, що підтверджує введення в експлуатацію об'єкту нерухомого майна.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірним в межах даної справи є питання правомірності відмови позивачу у реєстрації за ним права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, у м.Дніпропетровську.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин).

Згідно ч.5 ст.3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Згідно приписів Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 401/2011 Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади.

Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру.

Укрдержреєстр відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно підпункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних організацій, іноземних держав, а саме: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.2 ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

У ч.4 ст.9 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

В свою чергу, відповідно до п.п.5-4 ч.1, ч.4 ст.24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Також згідно абз.1, 8 п.16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Якщо протягом п'яти робочих днів після отримання заявником рішення про зупинення розгляду заяви до органу державної реєстрації прав, нотаріуса не надійшли документи, які підтверджують усунення в повному обсязі обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст. 15 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує п'яти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Відповідно до ч.3 ст.17 цього Закону документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Підставою для державної реєстрації прав, є в тому числі, як зазначено в ч.1 ст. 19 Закону № 1952-IV, рішення судів, що набрали законної сили.

Згідно п.36 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п.37 Порядку № 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до п.15 Порядку № 868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Отже, основною умовою для проведення державної реєстрації речових прав є подання заявником документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач надавав державному реєстратору документ, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а саме: рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2005 у справі № 2-3290/05 та ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.10.2006 у справі № 2-3290/05.

Щодо витребування відповідачем документу, що підтверджує зміну адреси об'єкта нерухомого майна, то у роз'ясненні Держреєстра України від 15.04.2013 № 165/06-15-13 вказано, що документом яким підтверджується присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси може бути як рішення органу місцевого самоврядування так і інший документ, незалежно від форми, виданий відповідним органом, який дає змогу встановити факт присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси зокрема довідки, виписки.

Матеріали справи містять довідку МКП «Земград» про адресу об'єкта від 08.02.2006 № 52, згідно якої індивідуальний житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1, мав раніше відповідно до рішення виконкому міської ради від 27.10.2005 за № 4495 - АДРЕСА_1 (а. с.14).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, здійснюючи запит до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.05.2014 (щодо наявності в архівах відомостей про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, про реєстрацію якого заявив ОСОБА_3), був обізнаний про зміну адреси з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 (а. с.53, 54).

Щодо вимоги відповідача про надання документів на підтвердження введення в експлуатацію об'єкту нерухомого майна колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач в рішенні про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 26.05.2014 № 13327132 посилається на п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, згідно якому у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Відповідно до п.4 Порядку № 868 у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення.

У разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, визначеним законом правовстановлюючим документом, який є підставою для державної реєстрації прав, що посвідчує виникнення у позивача речових прав на власності на зазначене вище нерухоме майно, є рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2005 у справі № 2-3290/05, що набрало законної сили.

Відповідно до вказаного судового рішення за позивачем визнано право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, що за своєю правовою суттю є відмінним від самочинно збудованого майна, отже в даному випадку правові норми, які регулюють питання самочинно збудованого нерухомого майна, не застосовуються.

Крім того, Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 461, визначає процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів розповсюджується на правовідносини, що виникли після набрання цією постановою чинності.

Відповідно до п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 № 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 830/19568, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

"ДБН А.2.2-3-2004 Состав, порядок разработки, согласования и утверждения проектной документации для строительства" затверджено Наказом Держстрою України від 20 січня 2004 року №8, у Додатку П, визначає категорії складності об'єктів цивільного призначення, а саме, до І категорії відносяться - Господарські і допоміжні будівлі при житлових будинках; садові (літні) будиночки; вахтові житлові будинки та гуртожитки; до II категорії - 1-3-поверхові садибні житлові будинки; 1-3 поверхові будинки блокового типу з квартирами в різних рівнях; будинки котеджного типу для індивідуальних забудовників.

Згідно з пунктом 42 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об'єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

У Технічному паспорті від 26 серпня 1983 року та від 28 липня 1986 року (додаток) надається експлікація на плані земельної ділянки, а саме А-1 житловий будинок, Б, В, Г, Д, Е - сараї, Ж- уборна, №1-3 - огорожа, №4 - водоколонка, І,II - мощення. Крім того, надасться експлікація до плану будинку, а саме, Житловий будинок (А-1) одноповерховий, складається з двох квартир (А-1, 1 та А'-І, 2). Квартира №1: сіни (а-1) - 9,7 м2, кухня - 6,8 мг, жилая кімната - 16,6 м2, жилая кімната - 7,3 м2; Загальна площа - 40,4 м2, житлова - 23,9 м2. Кварти №2: коридор - 6,3 м2, кухня - 6,5 м2, житлова кімната - 10,6 м2; Легальна площа - 23,4, житлова площа - 10,6м2.

Тобто, загальна площа житлового будинку - 63,8 м2, житлова -- 34,5 м2.

Таким чином, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2005 у справі № 2-3290/05 визнано право власності на домоволодіння згідно опису та експлікації технічного паспорту, який долучено до справи №2-3290/05.

Як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію за ним права власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2005 у справі № 2-3290/05, тобто визначеного в технічному паспорті від 26 серпня 1983 року. Право власності, на інші самовільно побудовані приміщення домоволодіння позивач зареєструвати за особою не просив.

Отже визначені в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 10.04.2013 об'єкти як самочинно збудовані (реконструкція 2001 року) не охоплюються правовстановлюючим документом - рішенням суду м. Дніпропетровська від 06.12.2005 у справі № 2-3290/05, тому вимоги відповідача не відповідають заявленим позивачем вимогам.

Щодо вимоги відповідача надати довідку з БТІ стосовно того чи маються в архівах КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на паперових носіях відомості про реєстрацію прав власності (за ким та на підставі чого була проведена державна реєстрація на нерухоме майно; технічний опис зазначеного нерухомого майна; інформацію про наявність/відсутність в архівній справі відомостей, що унеможливлюють проведення реєстрації права власності на вищезазначений об'єкт), то за приписами ст.9 Закону № 1952-IV обов'язок щодо здійснення такого запиту під час проведення державної реєстрації прав закріплена за державним реєстратором.

Так, згідно п.8-1 ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Отже, оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 26.05.2014, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Таким чином, є обґрунтованим задоволення судом першої інстанції позовних вимог у частині скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень №13327132 від 26.05.2014.

Водночас колегія суддів вважає обґрунтованим застосування судом першої інстанції положень ч.2 ст.11 КАС України щодо виходу за межі позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську та видати відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно шляхом ухвалення судового рішення про зобов'язання РСДМУЮ повторно розглянути питання щодо здійснення державної реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Матеріалами справи не підтверджено, що відповідачем перевірявся факт наявності чи відсутності інших підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зважаючи на те, що відповідачем не з'ясовано усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, враховуючи, що вчинення таких дій віднесено до виключної компетенції державного реєстратора, колегія суддів дійшов висновку, що, зобов'язуючи відповідача вчинити дії щодо державної реєстрації права власності позивача на нерухоме майно та видачі відповідного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, суд фактично перебере на себе функції державного реєстратора, пов'язані з проведенням державної реєстрації прав на таке нерухоме майно, що свідчить про невірно обраний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_3 у даному випадку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Передбачені ст.202 КАС України підстав для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року у справі № 804/16508/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко