Справа № 811/3717/13-а
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2015 рокусправа № 811/3717/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів" на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року по справі за позовом Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області до Державного підприємство "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів" про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в Кіровоградській області звернулась з адміністративним позовом до Державного підприємство "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів", в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в задоволенні запиту на інформацію, від 15.10.2013 року № 11-07-14-14/6386, які полягають в ненаданні персональних даних необхідних для складання протоколів про адміністративні правопорушення; зобов'язати відповідача надати інформацію по суті і в повному обсязі згідно із запитом від 15.10.2013 року № 11-07-14-14/6386.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії ДП "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів" щодо відмови в задоволенні запиту на інформацію від 15.10.2013р. №11-07-14-14/6386, які полягають в ненаданні персональних даних необхідних для складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Зобов'язано ДП "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів" надати інформацію в повному обсязі згідно із запитом від 15.10.2013 року № 11-07-14-14/6386.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДФІ в Кіровоградській області проведено

ревізію фінансово-господарської діяльності ДП "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів" за період з 01.10.2010 р. по 30.06.2013 р. За результатами якої складено акт 17.09.2013 р. № 07-09/224, яким встановлено ряд порушень порушення законодавства з фінансових питань, зокрема з боку посадових осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

15.10.2013 року позивач звернувся до директора ДП "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів" з запитом № 11-07-14-14/6386 "Про надання інформації для складання протоколів", у якому повідомив про виявлені ревізією порушення законодавства, за які передбачена адміністративна відповідальність за ст. 164-2 КУпАП, та посилаючись на п.11 ст.10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", вказав на необхідність надання інформації щодо працівників відповідача. (а.с.9-11)

Листом від 30.10.2013 року директор ДП "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів" відмовив у наданні запитуваної інформації, вказавши, що вимоги Держфінінспекції не стосуються покладених на організацію завдань і надання запитуваних персональних даних без згоди осіб, яких вони стосуються є порушенням законодавства про захист персональних даних.

Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року №2939-XII (далі - Закон №2939-XII) визначає правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні.

Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю) (ч.1 ст.1 Закону № 2939-XII).

Відповідно до статті 8 Закону № 2939-XII орган державного фінансового контролю: 1) здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; 2) розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; 3) вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; 4) здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

Статтею 10 Закону № 2939-XII передбачені права органу державного фінансового контролю та включають, зокрема право: накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ, адміністративні стягнення; одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

Аналогічні права передбачені Положенням про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.10.2011 р. № 1236, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.10.2011 р. за № 1212/19950.

Частиною 2 статті 15 Закону № 2939-XII визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Встановлено, що запит Держфінспекції в області від 15.10.2013 р. № 11-07-14-14/6386 щодо надання персональних даних, мотивований необхідністю складання щодо винних посадових осіб відповідача протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 164-2 КУпАП (порушення законодавства з фінансових питань), які були виявлені у ході ревізії ДП "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів".

Відповідно до пункту 50 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20.04.2006 року (надалі - Порядок №550), за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю.

Також, Порядком оформлення органами державної контрольно-ревізійної служби в Україні матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 12.03.2009 року № 52, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.04.2009 р. за № 388/16404 (далі Порядок № 52 чинний на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених, зокрема статтею 164-2 (порушення законодавства з фінансових питань), уповноважена посадова особа органу ДКРС складає протокол про адміністративне правопорушення (далі - протокол) за встановленою формою (додаток 1).

Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Розділами VI та VII Порядку № 52 визначено перелік документів, матеріалів та відомостей, які накопичуються Держфінінспекцією у справах про адміністративні правопорушення. При цьому протокол про адміністративне правопорушення містить перелік відомостей, які зазначаються про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності: прізвище, ім'я, по батькові, дата і місце народження, посада, місце роботи, розмір середньомісячної заробітної плати, сімейний стан, на утриманні, місце проживання, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення являються виконавчими документами.

У відповідності до ст.234-1 КУпАП органи державного фінансового контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства з фінансових питань (стаття 164-2).

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вимоги, які пред'являються до виконавчих документів, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків, крім випадку ухвалення постанови про накладення на особу адміністративного стягнення за неповагу до суду) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Між тим, відповідач відмовив позивачу у наданні запитуваних даних, пославшись на те, що надання запитуваних персональних даних без згоди осіб, яких вони стосуються є порушенням законодавства про захист персональних даних. (а.с.12-13)

Так, відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, врегульовані Законом України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 року № 2297-VI (далі Закон № 2297-VI).

Відповідно до статті 2 Закону №2297-VI, персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб'єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; володілець персональних даних - фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця; третя особа - будь-яка особа, за винятком суб'єкта персональних даних, володільця чи розпорядника персональних даних та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, якій володільцем чи розпорядником персональних даних здійснюється передача персональних даних; одержувач - фізична чи юридична особа, якій надаються персональні дані, у тому числі третя особа.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону № 2297-VI персональні дані, крім знеособлених персональних даних, за режимом доступу є інформацією з обмеженим доступом.

Частинами 1, 2 статті 21 Закону України "Про інформацію" передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Відповідно до частин 5, 6 статті 6 Закону № 2297-VI обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Пунктом 5 частини 2 статті 8 Закону № 2297-VI передбачено, що суб'єкт персональних даних має право пред'являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних.

Статтею 16 Закону № 2297-VI встановлений порядок доступу до персональних даних, відповідно до якої порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону.

Доступ до персональних даних третій особі не надається, якщо зазначена особа відмовляється взяти на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання вимог цього Закону або неспроможна їх забезпечити.

Суб'єкт відносин, пов'язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу (далі - запит) до персональних даних володільцю персональних даних.

У запиті зазначаються: 1) прізвище, ім'я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника); 2) найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, ім'я та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника); 3) прізвище, ім'я та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит; 4) відомості про базу персональних даних, стосовно якої подається запит, чи відомості про володільця чи розпорядника персональних даних; 5) перелік персональних даних, що запитуються; 6) мета та/або правові підстави для запиту.

Строк вивчення запиту на предмет його задоволення не може перевищувати десяти робочих днів з дня його надходження. Протягом цього строку володілець персональних даних доводить до відома особи, яка подає запит, що запит буде задоволено або відповідні персональні дані не підлягають наданню, із зазначенням підстави, визначеної у відповідному нормативно-правовому акті. Запит задовольняється протягом тридцяти календарних днів з дня його надходження, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 3 статті 17 Закону № 2297-VI передбачено, що відмова у доступі до персональних даних допускається, якщо доступ до них заборонено згідно із законом. У повідомленні про відмову зазначаються: прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка відмовляє у доступі; дата відправлення повідомлення; причина відмови.

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону № 2297-VI органи державної влади та органи місцевого самоврядування мають право на безперешкодний і безоплатний доступ до персональних даних відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону № 2297-VI про передачу персональних даних третій особі володілець персональних даних протягом десяти робочих днів повідомляє суб'єкта персональних даних, якщо цього вимагають умови його згоди або інше не передбачено законом. Повідомлення, зазначені у частині першій цієї статті, не здійснюються зокрема у разі виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування своїх повноважень, передбачених законом.

Аналіз вказаних норм свідчить, що у разі, якщо обробка персональних даних стосується здійснення державним органом повноважень, визначених законом, вона не потребує згоди суб'єкта персональних даних.

Встановлено, що Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", Кодексом України про адміністративні правопорушення позивачу, як органу державного фінансового контролю, надано право на обробку відомостей про осіб, в діях яких вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, зокрема, право на збирання, накопичення, використання персональних даних про особу, визначених ч. 1 ст. 256 КУпАП.

Зважаючи на наведені норми чинного законодавства України та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова відповідача, як об'єкта фінансового контролю та володільця персональних даних посадових осіб ДП "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів", у доступі позивача до них на запит від 15.10.2013 р. № 11-07-14-14/6386, який відповідає вимогам статті 16 Закону України "Про захист персональних даних" та поданий у зв'язку з виконанням позивачем повноважень, передбачених Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", суперечить чинному законодавству. В зв'язку з чим, у відповідача були відсутні підстави для відмови у наданні таких даних.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів" - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року по справі за позовом Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області до Державного підприємство "Кіровоградська госпрозрахункова виробнича лабораторія ветеринарних препаратів" про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай