Справа № 802/2434/14-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2015 р. м. Київ К/800/57493/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держземагенства у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про задоволення позову частково: визнано протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Вінницькій області № 31-2-0.3-4844/2-14 від 29 травня 2014 року у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 50 га, з метою подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства, що розташована на території Корделівської сільської ради Калинівського району; зобов'язано Головне управління Держземагенства у Вінницької області повторно розглянути питання та прийняти рішення щодо клопотання про надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 50 га, з метою подальшої передачі в оренду для ведення фермерського господарства, що розташована на території Корделівської сільської ради Калинівського району; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати його та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 17 квітня 2014 року позивач звернулася до начальника Головного управління Держземагенства у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 50 га, на території Корделівської сільської ради в оренду на 49 років для ведення фермерського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення.

На вказану заяву відповідачем надано письмову відмову від 29 травня 2014 року № 31-2-0,3-4844/2-14, у якій із посиланням на ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" зазначено, що для отримання в оренду земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства, з метою створення фермерського господарства необхідно надати документи, що підтверджують наявність освіти, здобутої у аграрному навчальному закладі.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач заявила цей позов.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що, враховуючи те, що позивачем до клопотання від 17 квітня 2014 року не долучено документ, який підтверджує наявність освіти в аграрному навчальному закладі, що є необхідною умовою для надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення фермерського господарства. Наявність трудової книжки не підтверджує досвід роботи в сільському господарстві, тому в задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений статтею 123 Земельного кодексу України.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно із частиною другою статті 123 ЗК України у клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що перелік підстав для відмови у наданні земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства є вичерпний, а відтак висновок суду апеляційної інстанції, що Закон України "Про фермерське господарство" не поширює дію його застосування до даних правовідносин, помилковий.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Враховуючи відсутність затвердженого переліку документів про досвід роботи в сільському господарстві, наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі, з поміж інших вимог Закону, є достатньою підставою для отримання земельної ділянки в оренду.

Між тим, як встановлено судами обох інстанцій, доказів про освіту позивач не має.

Наявність трудової книжки не може підтверджувати досвід роботи позивача в сільському господарстві без закріплення про цей документ в нормативному акті.

Крім того, запис в трудовій книжці не може підтверджувати сам по собі досвід роботи позивача без підтвердження, що підприємство чи позивач дійсно працювали у цій сфері.

Оскільки під час вирішення спору суд апеляційної інстанцій неправильно застосував норми матеріального права, то скаргу відповідача слід задовольнити.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Головного управління Держземагенства у Вінницькій області задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року скасувати, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: