Справа № 1718/2-а-2373/11
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2012-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Товстика І.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"10" серпня 2012 р. Справа № 1718/2-а-2373/11

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "27" березня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 27 березня 2012р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_3 щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язано ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації провести перерахунок компенсації громадянину, який проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю - щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства ОСОБА_3 та виплати її, починаючи з 26 квітня 2011р. по 26 жовтня 2011р. відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням виплачених сум.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі та зобов'язати ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації без обмеження будь-ким строком нараховувати та виплачувати ОСОБА_3 щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30 процентів від мінімальної заробітної плати, починаючи з 24 квітня 2011р.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як видно з матеріалів справи, позивач, є потерпілим від аварії на ЧАЄС 1-ї категорії, проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони радіоекологічного контролю.

Відповідно до ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати.

Вказана грошова допомога проводилась відповідачем у розмірі, який передбачений постановою KM України від 26.07.1996 року за № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що є значно меншим ніж це передбачено ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Оцінюючи таку правову позицію першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню з відповідача за визначений позивачем період, застосуванню підлягають саме стаття 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тому позивач, відповідно до ст. 37 Закону, має право отримувати допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 30% від мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Сарненський районний суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення позивачу грошової допомоги без обмеження будь-яким строком, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на відміну від пенсії, яка є періодичним платежем, виплата якого за загальним правилом не обмежена у часі, щомісячна грошова допомога, яку суд першої інстанції зобов'язав виплачувати позивачу, не є довічною, а залежить зокрема від того, чи буде позивач проживати на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що неможливо зобов'язати вчиняти відповідача певні дії на майбутнє за відсутності фактів порушень прав позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.183-2, 195, 198, 200, 205, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "27" березня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,34500

3- відповідачу ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації вул.Демократична, 46,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34500