Справа № 2а-5826/11/1370
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2011-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2011 р. № 2а-5826/11/1370
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Костіва М.В.,
суддів Журомської М.В.
ОСОБА_1
секретаря судового засідання Билень Н.С.
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3Г;
від відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 23.05.2011 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 07.06.2011 р. Розгляд справи відкладався в порядку, передбаченому ст. 150 КАС України.
Ухвалою судового засідання від 05.07.2011 року задоволено клопотання відповідача про розгляд справи колегією суддів.
Представники відповідача позов заперечили з мотивів, зазначених в акті та запереченні на адміністративний позов. Ствердили, зокрема, що при перевірці позивачем не доведена реальність операції, не підтверджується реальність часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявність трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна (технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів), які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність фактів здійснення господарських операцій, зазначених у поданих для перевірки документах. Як наслідок, така діяльність була спрямована лише на створення умов для отримання права на формування податкового кредиту та валових витрат. Просять у позові відмовити.
Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши оригінали документів, що мають значення для справи та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що, тим не менш, відповідач був допущений до проведення перевірки, відповідачу було надано Журнал реєстрації перевірок, який містить підписи осіб, які проводили перевірку та терміни початку та закінчення проведеної позапланової перевірки, чим спростовуються посилання відповідача про протилежне.
Позивач посилається на порушення відповідачем норм ПК України при оформленні результатів перевірки. Так, в порушення п. 86.3 ст. 86 ПК України акт перевірки був складений 11.04.2011 р., а не протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку. В порушення п. 86.1 ст. 86 ПК України акт перевірки не надавався позивачу для ознайомлення та подання відповідних зауважень та заперечень, чим в порушення п. 86.7 ПК України позивач був позбавлений права на пояснення своєї позиції та висловлення незгоди з висновками перевірки. При цьому, в порушення вимог п. 86.3 ст. 86 ПК України жодного документу про вручення акту перевірки для ознайомлення та актів про відмову від підписання акту перевірки не складалось та не надавалось позивачу. Акт перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення були отримані Позивачем 27.04.2011 р. в одному поштовому конверті, відправленому 26.04.2011 р., чим порушено вимоги п. 86.8 ст. 86 ПК України, згідно з яким податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків. Жодних доказів протилежного відповідач суду не надав, а зазначені позивачем посилання підтверджуються матеріалами справи. Водночас, позивач не заявляв вимог про оскарження дій відповідача по складанню зазначеного акту, а законодавство не обумовлює автоматичну нечинність податкового повідомлення-рішення порушеннями, допущеними під час складання акту та направлення його субєкту господарювання.
Однак суд звертає увагу також на те, що у разі коли грошове зобовязання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально процесуального закону або закону про оперативно розшукову діяльність, податкове повідомлення рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Відтак, прийняття податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень рішень суперечить вказаним вище нормам ПК.
Однак зазначені висновки відповідача спростовуються матеріалами справи, зокрема, договорами, актами виконаних робіт, документами про перевезення, зберігання товарів тощо. Так, 25.04.2008 р. між позивачем та ЗАТ «Укрзахіденерго»був укладений договір № 0425/08-СТ, згідно з яким продавець - ЗАТ «Укрзахіденерго»зобовязується в порядку та на умовах, визначеним договором передати у власність покупця (позивача) статор турбогенератора ТВВ-800-2УЗ, а позивач - прийняти та оплатити його. Транспортування статора турбогенератора ТВВ-800-2УЗ повинно було здійснюватись залізничним транспортом на умовах DDP-станція Рафалівка Львівської залізниці у відповідності до міжнародних правил Інкотермс-2000. Сума договору на момент його підписання становила 32706456 грн. Відповідно до п. 3.3. транспортні витрати по доставці до вартості статора турбогенератора ТВВ-800-2УЗ не включались та були визначені додатковою угодою № 1 від 10.10.2008 р. в сумі 4520000 грн. До вказаного договору вносились численні зміни відповідними додатковими угодами. Так, додатковою угодою № 1 від 10.10.2008 р. загальна сума договору була збільшена до 37226456 грн. Додатковою угодою № 2 від 25.03.2009 р. термін дії договору № 0425/08-СТ було продовжено до 31.12.2010 р. Додатковою угодою № 3 від 17.08.2009 р. були внесені зміни у предмет договору (уточнена назва товару на «Статор турбогенератора ТВВ-800-2УЗ (без обмотки)») та у порядок розрахунків. Крім того, був доповнений перелік товаросупровідної документації. Додатковою угодою № 4 від 24.09.2009 р. була збільшена вартість статора турбогенератора ТВВ-800-2УЗ до 58405702,80 грн. та відповідно загальна сума договору була збільшена до 62925702,80 грн. Умови договору № 0425/08-СТ від 25.04.2008 р. з врахуванням додаткових угод, зокрема п.5.5, передбачали збереження права власності на товар за продавцем до моменту передачі товару перевізнику. Передача товару мала проводитись у відповідності до п. 4.1. договору № 0425/08-СТ від 25.04.2008 р. з врахуванням додаткових угод до настання моменту повного розрахунку за поставлений товар. Закупівля статора турбогенератора ТВВ-800-2УЗ здійснювалась для подальшого використання його на відокремленому підрозділі «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» в рамках договору субпідряду, укладеному між позивачем та ЗАТ «Укратоменергобуд». На виконання умов договору № 0425/08-СТ від 25.04.2008 р., з врахуванням додаткових угод, позивач проводив попередні авансові платежі 29.08.2008 р. платіжним дорученням № 732 в сумі 10000000 грн., 29.10.2008 р. платіжним дорученням № 892 в сумі 2500000 грн., 05.11.2008 р. платіжним дорученням № 907 в сумі 650000 грн. 20.11.2008 р. після здійснення доставки статора турбогенератора ТВВ-800-2УЗ на відокремлений підрозділ «Рівненська АЕС»ДП НАЕК «Енергоатом»був підписаний акт № 1 виконаних транспортних послуг за листопад 2008 р. на суму 4200000 грн. Факт здійснення транспортування статора турбогенератора ТВВ-800-2УЗ підтверджується наявними в справі доказами, а саме - факсограмою № 151/Е-2741 від 12.09.2008 р., актом передачі від 27.10.2008 р., інвойсом № 08/10/27/ЕКО20043177/1 від 27.10.2008 р., інвойсом № 08/10/27/ЕКО20043177/2 від 27.10.2008 р., сертифікатом № 0110538 від 10.11.2008 р., актом перевірки розміщення та кріплення негабаритного (важковагового) вантажу з додатками аркушах, з/д накладної № 877396 від 29.10.2008 р., довідкою від 04.11.2008 р. Зазначені документи засвідчені печатками підрозділів Укрзалізниці та/або органів митного контролю. Позивач продовжував проводити авансові платежі 25.11.2008 р. платіжним дорученням № 962, 30.06.2009 р. платіжним дорученням № 344. 08.04.2010 р. в рамках виконання договору № 0425/08-СТ від 25.04.2008 р. з врахуванням додаткових угод позивач отримав від ЗАТ «Укрзахіденерго»по видатковій накладній № 4-0804 від 08.04.2010 р. статор турбогенератора ТВВ-800-2УЗ вартістю 58405702,80 грн. який, як на той час так і дотепер, знаходився на території відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС»ДП НАЕК «Енергоатом». При цьому, при здійсненні попередніх оплат та постачання товару відповідно до вимог п.п. 7.2.3 та 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»ЗАТ «Укрзахіденерго»з урахуванням правила першої події виписувало податкові накладні № НОМЕР_1 від 29.08.2008 р., № НОМЕР_2 від 29.10.2008 р., № НОМЕР_3 від 05.11.2008 р., № НОМЕР_4 від 25.11.2008 р., № НОМЕР_5 від 01.07.2009 р., № НОМЕР_6 від 08.04.2010 р., які були відображені ЗАТ «Укрзахіденерго»при визначенні власних податкових зобовязань.
Зазначені документи та матеріали справи свідчать про фактичне виконання сторонами умов договору № 0425/08-СТ від 25.04.2008 р., який мав реальні правові та господарські наслідки. При цьому, як позивач, так і ЗАТ «Укрзахіденерго», що видавало податкові накладні, були зареєстровані як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідних господарських операцій. При цьому судом була з'ясована обізнаність Позивача щодо відсутності дефектів у правовому статусі його контрагента - ЗАТ «Укрзахіденерго», зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. З матеріалів справи не вбачається необачності позивача у виборі контрагента, хоча навіть у цих випадках закон не унеможливлює відшкодування податку на додану вартість за наявності передбачених для цього підстав. Відповідачем не надано доказів припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість ЗАТ «Укрзахіденерго», відтак, ЗАТ «Укрзахіденерго»мало право та було зобовязане виписувати податкові накладні відповідно до вимог п.п. 7.2.3 та 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».
Матеріалами справи також підтверджується зв'язок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю позивача, оскільки виконання договору № 0425/08-СТ від 25.04.2008 р. здійснювалось в межах основної статутної господарської діяльності позивача, яка була регулярною, постійною та суттєвою. Позивач включав до складу валових витрат лише суми, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності, а до податкового кредиту лише суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності. Судом, на підставі поданих сторонами доказів, встановлено наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій позивача при укладанні та виконанні договору № 0425/08-СТ від 25.04.2008 р., а саме відновлення енергетичної безпеки держави та одержання прибутку. Відповідач не надав жодного доказу відсутності ділової мети у діях позивача, не встановив та не посилався на факт подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності позивача тощо.
Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Даною нормою не передбачено необхідності включати до первинних документів інформації по фактично понесених витратах, як окремої їх складової, на що посилаються перевіряючі в акті перевірки. Крім того, хоча ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»і передбачає необхідність висвітлення у первинних документах даних про зміст та обсяг господарської операції, законодавство не встановлює рівня конкретизації такої інформації і не вимагає подання цих даних за певною формою. Усі подані для перевірки первинні документи та їх копії містили відомості про зміст та обсяг господарської операції в обсязі, достатньому для документування. Згідно із ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначені правочини ніким, у тому числі податковим органом, не оскаржувались, недійсними не визнавались, їх нікчемність з матеріалів справи не вбачається.
Згідно із ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Однак таких ознак нікчемності з матеріалів справи не вбачається. Порушення однією із сторін правочину вимог законодавства щодо подання звітності не тягне за собою нікчемності правочину та спрямованість правочину на порушення публічного порядку. Згідно із п. 1.32. Закону України Про оподаткування прибутку підприємств господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи. При цьому, матеріали справи свідчать, що придбаний товар (послуги) був фактично отриманий позивачем та використаний у власній господарській діяльності, чим спростовуються припущення відповідача щодо безтоварного характеру відносин сторін.
Відтак, ці правочини породжують правові наслідки. Згідно із п. п. 5.1., 5.2.1. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 закону. Згідно із п. 5.3.9. вказаного закону, не належать до складу валових витрат лише ті витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Відповідач не надав жодного доказу факту порушення закону в укладених позивачем договорах і не зміг послатись на жоден факт їх невідповідності законодавству. Відтак, цитовані в акті перевірки норми ГК України, БК України не мають ніякого відношення до діяльності позивача і не дають відповідачу жодних підстав робити висновки про порушення податкового законодавства. Усі умови договорів із ЗАТ «НВП «Укрзахіденерго»були належно дотримані обома сторонами, жодних претензій чи вимог до жодної із сторін немає. Відповідачем не здобуто відомостей про зворотне навіть за результатами зустрічної перевірки цього контрагента. Відсутність товарно-транспортних або залізничних накладних в даному випадку не доводить відсутності факту перевезення товару, що, у свою чергу, не може вказувати на фіктивність відповідної господарської операції. Дані документи на виконання вимог п. 1.1 та 1.2 вищевказаного Наказу Мінтрансу України від 21.11.2000 р. № 644 повинні зберігатись у підприємства - відправника вантажу (п. 1.1) та одержувача вантажу (п. 1.2). Враховуючи той факт, що відправником вантажу було ЗАТ «Івілтра», а отримувачем - відокремлений підрозділ «Рівненська АЕС»ДП НАЕК «Енергоатом», перевізна транспортна документація мала знаходитись саме у них. Відтак, валові витрати, понесені позивачем за наслідками дійсних правочинів з ЗАТ «НВП «Укрзахіденерго»та підтверджені належними документами, були безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю підприємства.
Доказів недійсності накладних, податкових накладних, недійсності договорів чи виниклих на їх підставі господарських зобовязань суду відповідачем надано не було. Навпаки, всі наявні в справі докази свідчать про реальність операцій, підтверджують реальність часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявність трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна (технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів), які економічно необхідні для виконання такого постачання.
Таким чином, висновки відповідача щодо неправомірного завищення валових витрат та порушення п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не відповідають дійсності.
Не підтверджуються матеріалами справи також посилання відповідача на порушення позивачем пп. 7.2.3, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7, пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у визначених законом випадках. Згідно із п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Відповідно до п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.
При цьому, зменшуючи позивачу суми податкового кредиту, відповідач не посилався на невідповідність податкових накладних вимогам закону. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, тобто сума податкового кредиту зменшує розмір сплаченого платником податку до бюджету.
Так, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який визначає дату виникнення прав платника податку на податковий кредит, не встановлює звязку між моментом виникнення права на податковий кредит та моментом оплати в бюджет податку на додану вартість. Отже, для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту чи бюджетного відшкодування Закон України «Про податок на додану вартість», не передбачає обовязкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету від постачальника, чи його контрагентів. Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови бюджетного відшкодування, стосується саме платника, який згідно цього закону поніс фактичні витрати по сплаті податку, а не його контрагента. У разі невиконання контрагентом платника податків зобовязань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на включення податку на додану вартість до податкового кредиту у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Відповідно до п. п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків. Відповідно до п. п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 вказаного закону, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.
Згідно із п. 7.4.1. вказаного закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8(1) цього закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п. 7.4.5. Закону України «Про податок на додану вартість»не підлягають включенню до складу податкового кредиту лише ті суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).
Відповідачем не доведений жодний факт використання отриманих позивачем підприємством товарно-матеріальних цінностей та послуг не у господарській діяльності. Навпаки, всі перелічені в акті перевірки факти свідчать про протилежне. Отримані цінності та послуги використовувались у подальшому при наданні позивачем послуг по ремонту та комплектації обєктів АЕС ДП «НАЕК «Енергоатом», про що є відповідні підтверджуючі документи. Діяльність була прибуткова, про що свідчать подані до ДПІ декларації з податку на прибуток.
Враховуючи вищенаведене, висновки відповідача стосовно заниження позивачем податкових зобовязань та завищення податкового кредиту з відповідним порушенням пп. 7.2.3, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7, пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»є такими, що не відповідають обставинам справи, а тому є безпідставними.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, у відповідача, у даному випадку відсутні правові підстави для винесення оскаржуваних рішень. Відповідно до вимог ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Належних доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позову суду надано не було.
У відповідності до ч. 2 ст. 162 КАС України суд вправі постановою визнати протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів субєкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що наведені в позовній заяві обставини підтверджуються достатніми доказами та свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю. Щодо судових витрат, то у відповідності до ст.94 КАСУ слід стягнути з Державного Бюджету України на користь з обмеженою відповідальністю «Виробничо-господарський центр «Піраміда»3,40 грн. судового збору.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 6-12, 69 -71, 86, 137, 158, 159-163, 167 КАС України, суд
1.Позов задовольнити повністю.
Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Головуючий суддя Костів М.В.
Судді Журомська М.В.

ОСОБА_1
Повний текст постанови виготовлено 20.07.2011 року.