Справа № 804/9884/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2015 рокусправа № 804/9884/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до ч.5 ст.5 Закону України "Про оцінку земель" що розмір орендної плати за земельну ділянку за Договором оренди землі від 17.06.2006 року залежить від розміру нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська. При цьому, позивач посилається на чітко визначений перелік підстав для зміни розміру орендної плати за землю, які в даному випадку були відсутні. Згідно приписів ст.ст. 651, 654 ЦК України та ст.30 Закону України "Про оренду землі", зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2014 року позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 1435-15 від 23.05.2014 р.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що для виконання положень нової редакції п.п.288.5.1. п. 288.5. ст. 288 ПК України сторони повинні ініціювати та укласти зміни у договір оренди земельної ділянки. До часу внесення таких змін сторони керуються положенням договору.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції податковим органом подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наполягає на тому, що згідно даних Державного земельного кадастру станом на 01.01.2013 року, з урахуванням індексації, передбаченої ст.289 ПК України, у 2013 - 2014 роках нормативна грошова оцінка земельної ділянки по АДРЕСА_1 складає 3561грн. 07коп. за м2, тобто 3817467,04 за площу 0,0172 га. Однак, в Договорі оренди визначено, що орендар сплачує лише 33,33% тобто за 0,0357 га. Крім того, згідно п.288.5 ст.288 ПК України та рішення Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 року № 216/8 сума орендної плати за землю має складати 38 193грн. 06коп. Вважає, що позивачем порушено вимоги п.288.5 ПКУ - занижено орендну плату за земельні ділянки в період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

Представником позивача подано заперечення на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Вважає, що позивач сплачував орендну плату в тому розмірі, який встановлений договором, що відповідає вимогам Податкового кодексу України, яким передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договорі оренди такої земельної ділянки.

У судовому засіданні представник податкового органу підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях проти апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, між ОСОБА_2 та Дніпропетровською міською радою 17.04.2006 року укладено Договір оренди землі, за умовами якого позивачем по справі прийнято у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,1072 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений Договір оренди земельної ділянки зареєстрований 17.04.2006 року за номером НОМЕР_2 (дата державної реєстрації 06.06.2006 року за НОМЕР_3. Площа частки, за яку справляється оренда плата, становить 33,33% або 0,0357 га і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером НОМЕР_1.

27.06.2014 року позивачем отримане податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 23.05.2014 року № 1435-15 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб" (код платежу 13050500) на суму орендної плати у розмірі 38' 139грн. 06коп., тобто збільшено орендну плату, що пов'язане зі зміною коефіцієнту з 1,3, як це передбачено п.1.4 Договору, до коефіцієнту 3.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосувати норми Конституції України, Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) убачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий Кодекс України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий Кодекс України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового Кодексу України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII Податкового Кодексу України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що з набранням чинності Податкового Кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового Кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового Кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Таку ж правову позицію висловлено Верховним Судом України в Постанові від 02.12.2014 року справа №21-274а14.

Згідно матеріалів справи пунктом 4.1. Договору річна орендна плата встановлюється в грошовій формі у розмірі 1,3%. Згідно п.4.2. Договору зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та у випадках передбачених законодавством України. Згідно п.5.2. Договору цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови.

В силу Даних державного земельного кадастру станом на 01.01.2013 з урахуванням індексації, передбаченої ст. 289 ПКУ, у 2013 - 2014 роках нормативна грошова оцінка земельної ділянки по АДРЕСА_1 складає 3561,07 грн. за м. , тобто 3817467,04. за площу 0,0172 га. Однак в договорі оренди визначено, що орендар сплачує лише 33,33 % тобто за 0,0357 га.

При цьому, чинним законодавством встановлено інший розмір орендної плати за землю на 2011, 2012, 2013 роки, а саме збільшено плату за землю, ніж той, що було зафіксовано сторонами договорів на момент їх підписання. Оскільки збільшення мінімального розміру орендної плати за землю відбулося не за волевиявленням сторін договору, а у зв'язку зі зміною ставки податку відповідно до закону, то необхідність сплати земельного податку у новому розмірі виникла у позивача незалежно від внесення змін до договору оренди.

Таким чином, позивачем, як платником податку порушено вимоги п.288.5. ст.. 288 Податкового Кодексу України у зв'язку з чим занижена орендна плати за земельні ділянки в період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо можливості задоволення позовних вимог, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Керуючись п. 3 ч.1. ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - скасувати.

В задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна