Справа № 2а-2171/11/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2015р. м. Київ К/9991/96278/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м.Харкова

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011

у справі № 2а-2171/11/2070

за позовом Приватного підприємства «Укрбудінвест»

до Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м.Харкова

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011, адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.01.2001№ 000002180 та № . Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в сумі 3,40 грн.

ДПІ у Червонозаводському районі м.Харкова подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням відповідача від 26.01.2001 № 000002180 податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 43745 грн. основного платежу та в сумі 10936 грн. штрафних (фінансових) санкцій слугували висновки документальної невиїзної перевірки за період з 01.10.2008 по 30.09.2009, викладені в акті від 14.01.2011 № 87/182/31634135, про порушення вимог п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 26.01.2011 № про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 34996 грн. основного платежу та в сумі 8749 грн. штрафних (фінансових) санкцій - порушення вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно з актом перевірки порушення наведених норм законів полягало у неправомірному віднесенні до складу валових витрат та податкового кредиту витрат та податку на додану вартість відповідно за операціями з придбання ремонтно-будівельних робіт у ТОВ «Будпласт-1» за договором від 20.11.2008 № 10/11, який є нікчемним відповідно до ст. 228 ЦК України.

Висновки про те, що договір укладений з метою, завідомо суперечній інтересам держави і суспільства, відповідач обґрунтовує тим, що директор ТОВ «Будпласт-1» не має стосунку до ведення господарської діяльності підприємства, у підприємства відсутні основні засоби, підприємство мало 9 працівників. ТОВ «Будпласт-1» мало господарські відносини з підприємствами: ТОВ «Релан», ТОВ «Інвестпрофбізнес», які відсутні за місцезнаходженням, надавали звітність із задекларованими показниками, яка не визнавалась контролюючим органами тощо.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Для надання правової оцінки щодо формування платником податку на додану вартість податкового кредиту слід застосовувати положення п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, а щодо формування платником податку на прибуток валових витрат - положення ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.

За умови реального здійснення платником податку (покупцем) господарської операції з придбання послуг (робіт), що призвела до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм законів, підстави для позбавлення останнього права на валові витрати та податковий кредит відсутні.

В результаті дослідження питання щодо фактичного придбання позивачем послуг (робіт) судами попередніх інстанцій встановлено, що господарські операції підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (договором, актами приймання виконаних робіт, податковими накладними), які оцінені судами як такі, що відповідають дійсності.

Платник податків (покупець товару) на час здійснення господарської операцій з придбання послуг (робіт) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та - як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, та його контрагентами вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи валові витрати за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію. Будь-які порушення постачальниками товару податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування.

Доводи податкового органу щодо нікчемності вчинених позивачем господарських зобов'язань є необґрунтованими, оскільки для цього необхідно встановити наявність у платника податку при вчинення таких зобов'язань мети, суперечної інтересам держави і суспільства. Про наявність такої мети у платника податку (покупця) не можуть свідчили лише факти певних порушень правил ведення господарської діяльності чи оподаткування постачальниками послуг або контрагентами останніх.

Зважаючи на викладене, діючи у межах перегляду справи судом касаційної інстанції, визначених у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції касаційну скаргу залишає без задоволення.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м.Харкова залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун