Справа № 21-786а15
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

Суддів-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Панталієнка П.В., Кривенди О.В., -
розглянувши заяву державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДПІ) про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП) до ДПІ про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 січня 2015 року залишив без зміни постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2012 року та ухвалення нової про задоволення позову.

Не погодившись із ухвалою Вищого адміністративного суду України, ДПІ подала заяву про її перегляд Верховним Судом України з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР), що, на думку заявника, підтверджується рішенням суду касаційної інстанції від 14 серпня 2013 року (№ К/800/21949/13).

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, висновку про правильне застосування до спірних відносин підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР, Вищий адміністративний суд України дійшов на підставі документів, що підтверджують фактичність вчинення господарської операції між ТОВ «ЛОУ Консалт» і ФОП. Для цього останній надав договори, рахунки-фактури, акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), витяги з Книги обліку доходів і витрат відповідних періодів, виписки з банківського рахунку, видаткові накладні, акт прийому-передачі програмного забезпечення в електронному вигляді, ліцензії на використання придбаного програмного забезпечення, оформлені на ім'я позивача. Встановив також суд, що формування податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних періодів відповідає вимогам Закону № 168/97-ВР та Податкового кодексу України.

У рішенні суду касаційної інстанції, на яке посилається заявник, зазначені норми податкового законодавства були застосовані по-інакшому (не на користь платника податку), оскільки у справі було встановлено, що первинні документи, зокрема податкові накладні, від імені постачальника були підписані неуповноваженою особою, поставка товару не була виконана. Ці господарські операції між позивачем і ТОВ «Оіл Рівер» визнані фіктивними, а їх відображення у податковому обліку позивача незаконним.

Таким чином, рішення касаційного суду, додані на обґрунтування заяви, ухвалені цим судом за інших фактичних обставин справ, а отже не підтверджують наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Оскільки заява ДПІ є необґрунтованою, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Ураховуючи наведене та керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Відмовити у допуску справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2015 року.

Ухвала не оскаржується.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.В. Кривенда

П.В. Панталієнко