Справа № 2а-0770/3089/12
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року Справа № 4788/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Ліщинського А.М.,

судді Запотічного І.І.

секретар судового засідання Коцур В.К.

за участю представників:

від позивача Репінець С.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.01.2013 року у справі № 2а-0770/3089/12 за позовом Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Спільне українсько-угорське підприємство «Геліос» у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області , якою просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення від 13.06.2006 року № /0, від 16.10.2007 року № /0, від 03.12.2007 року №16903//0 та від 05.05.2008 року № 6054/; визнати незаконним збільшення жгородською МДПІ ставки податку за земельні ділянки та скасувати протоколи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем всупереч норм чинного законодавства, зокрема, строки сплати за землю встановлюються спеціальним законом (Закон України «Про плату за землю») та відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», при прийняті рішень не враховано наявність зустрічних грошових зобов'язань бюджету перед СП ТОВ «Геліос» та не проведено взаєморозрахунок в рахунок боргу зі сплати податку за землю, крім того, Ужгородською МДПІ безпідставно збільшено коефіцієнт індексації ставки податку, оскільки відповідних рішень органом місцевого самоврядування не приймалось.

Постановою Господарського суду Закарпатської області від 10 червня 2008 року у частині позовних вимог про скасування протоколів до актів № 449/15-0 від 09.10.2007р., № 539/15-0 від 27.11.2007р., № 81/15-0 від 24.04.2008р. про адміністративне правопорушення від 09.10.2007р., від 27.11.2007р. та від 24.04.2008р. закрито провадження у справі, у решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2009 року постанову господарського суду Закарпатської області від 10.06.2008 року скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 13.06.2006р. № /07536/10/15-0, від 16.10.2007р. № /0, від 03.12.2007р. №16903//0, від 05.05.2008р. № 6054//0, в решті позовних вимог провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 вересня 2012 року постанову господарського суду Закарпатської області від 10.06.2008 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2009 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування судових рішень зазначено відсутність обґрунтувань та підстав щодо закриття провадження в частині вимог про визнання незаконними дій щодо збільшення ставки податку, недослідженість первинних платіжних документів та (відповідно) часу фактичної сплати податку.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.01.2013 року у справі № 2а-0770/3089/12 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована, фактично, доводами позовної заяви.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196 КАС України.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги частково, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачено право органів державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ.

Проведеними Ужгородською МДПІ перевірками СП ТОВ «Геліос» з питань дотримання встановлених законодавством граничних термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання по комунальному податку та земельному податку за періоди з 01.07.2003 року по 13.06.2006 року, з 01.11.2004 року по 09.10.2007 року, з 30.05.2005 року по 27.11.2007 року та з 30.05.2005 року по 24.04.2008 року, виявлено порушення п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме: сплата узгодженої суми податкового зобов'язання з земельного податку з порушенням граничних термінів сплати із запізненням більше 90 календарних днів.

За результатами проведених перевірок Ужгородською МДПІ складено акти від 13.06.2006 № 225/13-070, від 09.10.2007 № 449/15-0, від 27.11.2007 № 539/15-0 та від 24.04.2008 № 81/15-0,

За наслідками зазначених у акті порушень податковим органом податкові повідомлення-рішення від 13.06.2006 року № /0 7536/10/15-0, яким за затримку на 1072 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в сумі 8327,04 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф 50% в сумі 4163,59 грн. за платежем «земельний податок», від 16.10.2007 року № /0, яким за затримку на 933 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 4478,35 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф 50% в сумі 2239,21 грн. за платежем «земельний податок», від 03.12.2007 року № 16903//0 , яким за затримку на 899 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 396,51 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф 50% в сумі 198,26 грн. за платежем «земельний податок», від 05.05.2008 року № 6054//0, яким за затримку на 1025 календарних дні граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 2304,74 грн. позивача зобов'язано сплатити штраф 50% в сумі 1152,39 грн. за платежем «земельний податок».

Відповідно до преамбули Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181 - III (втратив чинність з 01.01.2011 року, діючий та в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон 2181) - цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Згідно п.5.1 ст. 5 Закону 2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Підпунктом 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону 2181 встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації (при цьому, згідно пп. 5.3.3. п. 5.3 ст. 5 Закону 2181, якщо останній день зазначених у цьому пункті строків припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем кожного з таких строків вважається наступний за вихідним або святковим робочий операційний (банківський) день).

Спірні штрафні санкції застосовано податковим органом відповідно до пп.17.1.7 п. 17.1 ст.17 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання зі сплати земельного податку.

Преамбулою Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування; встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних і фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі у сфері зовнішньоекономічної діяльності; визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Однією з умов застосування фінансових санкцій відповідно до п.17.1.74 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є порушення платником податків граничних строків проведення платежів, встановлених цим Законом. Оскільки строки сплати податку на землю встановлюються спеціальним Законом, то у відповідача відсутні правові підстави розповсюджувати дію ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в частині застосування фінансових санкцій за порушення строків на дані правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обгрунтування позовних вимог, зокрема, посилається на те, що податковим органом було самостійно змінено призначення платежів, визначене платником.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач протягом 2005-2007 років самостійно визначав суми податкових зобов'язань по земельному податку та вказував у податкових розрахунках земельного податку, які подавав до податкового органу. При цьому суд відхилив, як безпідставні, доводи позивача щодо порушення відповідачем строків зарахування сум, присуджених рішеннями та постановами господарського суду, в рахунок сплати земельного податку.

Встановлена пунктом 7.7 ст.7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» рівність бюджетних інтересів (яка зводиться до того, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях) не позбавляла платника як права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов'язань відповідно до п.7.1 ст.7 цього Закону, так і обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 цього Закону.

Названим Законом серед заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, не визначено зміну призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Як встановлено в судовому засіданні, та доведено матеріалами справи, позивач у межах встановлено строку сплачував земельний податок, однак податковий орган самостійно змінював призначення платежу, що призвело до порушення, на думку податкового органу, строку сплати позивачем узгодженого податку на землю.

Згідно з п.6 ст.7 ЗУ «Про Національний банк України» від 20.05.1999 року № 679-ХІУ Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

П.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Нацбанку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 Інструкції. Згідно з п. 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, право визначати призначення платежу належало виключно платнику податку. Відтак, суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначенням у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податку.

З врахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані у призначенні платежу під час перерахунку платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Як встановлено колегією суддів, податковий орган для розрахунку суми штрафу брав не дату сплати платником суми податкового боргу, а дату погашення цим органом зазначеного боргу за рахунок коштів, перерахованих платником за інший податковий період, та сум бюджетного відшкодування.

Відтак, позивач визначивши та перерахувавши суми податку на землю, виконав свої зобов'язання протягом граничних строків, що виключило можливість застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій, передбачених підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону 2181-14, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень є правомірними.

Відповідно до вимог ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 195,196, п.п. 3,4 ст. 198, п. 4 ст. 202, ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 205 ст.ст. 207,254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.01.2013 року у справі № 2а-0770/3089/12 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції № /0 від 13.06.2006 року, № /0 від 16.10.2007 року, № 16903//0 від 03.12.2007 року, № 6054/ від 05.05.2008 року.

В решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.01.2013 року у справі № 2а-0770/3089/12 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.