Справа № 2а-6537/10/0670
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2011-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"12" липня 2011 р. Справа № 2а-6537/10/0670

номер рядка статистичного звіту 8.2.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Малахової Н.М.

суддів: Котік Т.С.

ОСОБА_1,

при секретарі Лабунській Ю.В. ,

за участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 міжрайонної державної податкової інспекції на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "21" березня 2011 р. у справі № 2а-6537/10/0670 за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Малинському районі про визнання протиправних дій та скасування рішення ,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Просив визнати протиправними дії та скасувати податкові повідомлення - рішення:

- №/0 від 22.02.2010року, №/1 від 29.04.2010року, №/2 від 22.06.2010року, №/3 від 26.7.2010року, якими фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 92248,00грн.;

- №/0 від 29.04.2010року, № /1 від 21.06.2010року, №/2 від 28.07.2010року, № /3 від 30.08.2010року, якими фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3111,50грн.;

- № від 22.02.2010року, №/1 від 29.04.2010року, №/2 від 22.06.2010року, № /3 від 26.7.2010року, якими фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначені податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 11543,40грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.03.2011 року позов задовольно. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення :

- №/0 від 22.02.2010року, №/1 від 29.04.2010року, №/2 від 22.06.2010року, № /3 від 26.7.2010року, якими фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 92248,00грн.;

- №/0 від 29.04.2010року, № /1 від 21.06.2010року, №/2 від 28.07.2010року, № /3 від 30.08.2010року, якими фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3111,50грн.;

- № від 22.02.2010року, №/1 від 29.04.2010року, №/2 від 22.06.2010року, № /3 від 26.7.2010року, якими фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначені податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 11543,40грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідачем в період з 01.02.2010року по 12.02.2010року була проведена документальна виїзна планова перевірка дотримання вимог податкового та іншого законодавства позивачем за період з 01.01.2007року по 31.12.2009року. За результатами перевірки були винесені оскаржувані податкове повідомлення - рішення № /0 від 22.02.2010року та податкове повідомлення № /0 від 22.02.2010року. Крім того, за результатами розгляду первинної скарги позивача було винесено додатково податкове повідомлення №/0 від 29.04.2010року, яким було додатково визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3111,50грн. За результатами розгляду скарг позивача відповідними податковими органами були винесені інші оскаржувані податкові повідомлення - рішення - №/1 від 29.04.2010року, № /2 від 22.06.2010року, № /3 від 26.7.2010року, якими фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 92248,00грн., податкові повідомлення - рішення №/1 від 21.06.2010року, №/2 від 28.07.2010року, №/3 від 30.08.2010року, якими фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3111,50грн. та податкові повідомлення - рішення №/1 від 29.04.2010року, №/2 від 22.06.2010року, №/3 від 26.7.2010року, якими фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 визначені податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 11543,40грн.

Відповідно до зазначених податкових повідомлень - рішень Позивачу були визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі відповідно 63483,00грн. і 90,00грн. основного платежу та відповідно 28765,00грн. і 3021,50грн. фінансових санкцій.

Згідно акта перевірки позивач неправомірно застосував пільги по податку на додану вартість щодо операцій по перевезенню пасажирів. Відповідач обґрунтовує свої висновки тим, що позивач не відноситься до категорії підприємств комунальної власності, надані ним послуги з перевезень пасажирів в межах населеного пункту здійснювалися за тарифами, що не були врегульовані органом місцевого самоврядування в установленому порядку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про податок на додану вартість" ( надалі - Закон), що був чинним на той час.

Згідно приписів в пп.5.1.13. п.5.1 ст.5 Закону звільняються від оподаткування операції з надання послуг з перевезення осіб пасажирським транспортом (крім таксомоторів) у межах населеного пункту, тарифи на які регулюються органом місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, визначеної законом.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються правовими нормами Закону України "Про автомобільний транспорт".

Положеннями ч.3 ст.5 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що тарифи на перевезення автомобільним транспортом підлягають державному регулюванню, яке здійснюється центральними та місцевими органами виконавчої влади, державними органами управління автомобільним транспортом, органами місцевого самоврядування.

В силу вимог ст.ст.35,42 Закону України "Про автомобільний транспорт" та ст.ст.28,30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( в редакції на день виникнення спірних правовідносин) таке регулювання тарифів на дані послуги для перевізника, що не є комунальною власністю, здійснюється шляхом укладання відповідних договорів на такі перевезення (конкретні маршрути) та погодження тарифів на такі послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем, як перевізником, та виконавчим органом ОСОБА_2 міської ради, як органом місцевого самоврядування і замовником, були укладені відповіді договори на перевезення пасажирів автомобільним транспортом позивача в межах міста Малин Житомирської області.

Окрім цього відповідно до рішення Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 19.05.2008року № 151 тарифи на такі послуги з перевезень пасажирів в межах населеного пункту були погоджені.

Згідно ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Задовольняючи позов в цій частині, суд дійшов правильних висновків, що позивачем надавалися послуги з перевезення пасажирів в межах населеного пункту за тарифами, які врегульовані органом місцевого самоврядування у встановленому законом порядку та в межах повноважень цього органу місцевого самоврядування. Тому, господарські операції позивача по наданню таких послуг підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість у відповідності до вимог пп. 5.1.13 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість". У відповідача були відсутні підстави для визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі відповідно 63483,00грн. і 90,00грн. основного платежу та відповідно 28765,00грн. і 3021,50грн. фінансових санкцій та винесення зазначених вище оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. Податкові повідомлення - рішення, якими визначені позивачу зазначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість є протиправними і підлягають скасуванню.

Вирішуючи спір в частині визначення позивачу податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб в сумі 11543,40грн., суд першої інстанції встановив, що валові витрати позивача за 2009 рік складають 699783,95 грн.

З акта перевірки вбачається, що задекларовані за 2009 рік позивачем валові витрати на придбання автозапчастин до автомобілів, якими здійснювалися перевезення пасажирів, на суму 80715,82грн. відповідач не визнав, пославшись на відсутність документального підтвердження використання запчастин на вказану суму в господарській діяльності. Дохід у вигляді 80715,82грн., згідно висновків відповідача, є особистим доходом позивача як фізичної особи і підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах за ставкою 15 відсотків, що складає 12107,37грн. За результатами розгляду первинної скарги позивача сума даного податку була відкоригована і визначене податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб складало 11898,32грн.

Згідно пункту 13 Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 р. №12 ( із змінами та доповненнями), оподаткуванню підлягають доходи, одержані за звітний податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Лише якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж визначені у частині першій цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими законом з питань оподаткування доходів фізичних осіб для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку N 6 до цієї Інструкції.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Судом встановлено, що в 2009 році для здійснення підприємницької діяльності з надання послуг по пасажирським перевезенням використовувався власний автомобільний транспорт - автобуси марки "Богдан" в кількості 5 шт. та автобуси марки "ГАЗ" (Газель) в кількості 2 шт. Щомісячний пробіг кожного із вказаних автобусів складав 10 тисяч кілометрів. Відповідно до вимог техогляду такий пробіг зобов'язує проводити роботи по заміні певних вузлів та агрегатів, а пробіг більше 100 тисяч кілометрів зобов'язує проводити заміну автомобільних шин для автобусів. Крім того, мали місце певні пошкодження автобусів, що приводило також до замін певних автозапчастин.

Для технічного обслуговування вказаних автобусів в кількості 7 транспортних одиниць протягом 2009 року були придбані різного роду автозапчастини. Відповідні фахові знання давали можливість позивачу самостійно проводити роботи по поточному ремонту та відповідних технічних обслуговувань вказаних транспортних засобів.

При розгляді справи судом першої інстанції були досліджені лицьові картки на кожний автобус, листки обліку технічних обслуговувань та поточних ремонтів, які підтверджують використання в 2009році в господарській діяльності позивача автозапчастин, придбаних на суму 80715,82грн. Зокрема було підтверджено придбаних в 2009 році автозапчастин на кожний конкретний із 7- ми автобусів. Вид автозапчастин та їх вартість, що були встановлені на автобусах, відповідають даним щодо їх придбання, які містяться в книзі обліку доходів та витрат, що ведеться позивачем як суб'єктом підприємницької діяльності, товарним чекам і накладним на їх придбання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач обґрунтовано відніс до своїх валових витрат кошти сплачені в 2009році за придбання автозапчастин, які були встановлені на автобуси, на загальну суму 80715,82 грн.

Доводи відповідача, що факт використання вказаних запчастин в господарській діяльності позивача шляхом встановлення їх на конкретні автобуси може бути підтверджений виключно за умови проведення таких ремонтних робіт відповідними спеціалізованими підприємствами є безпідставними. Відповідачем не подано суду будь-яких доказів, щодо невикористання зазначених автозапчастин в господарській діяльності.

Суд першої інстанції правильного висновку, що діюче законодавство не містить заборони щодо проведення ремонтних робіт, що здійснені позивачем, суб'єктом господарської діяльності без залучення сторонніх осіб. Види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, визначені в ст.9 Законі України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності". Їх перелік є вичерпним, серед таких видів діяльність по наданню послуг з ремонту автомобілів не значиться, а тому відповідно до вимог ст.2 цього ж Закону така діяльність не підлягає ліцензуванню не підлягає.

Суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог для захисту порушених прав позивача.

Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.196,198,200,205,206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 міжрайонної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Н.М. Малахова

судді: Т.С. Котік

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано рек. з пов. про вруч.:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11602

3- відповідачу ОСОБА_2 міжрайонна державна податкова інспекція пл. Соборна,б.10,м.Малин,Житомирська область,11601