Справа № 804/5149/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 р. Справа № 804/5149/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.
при секретарі судового засідання -Литвин Ю. Ю.
представників позивача - представник відповідача - Кошкіної О.В., Борисової Н.В., Лашкун А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.02.15, -
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін та свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням від 18.02.15 №000832204 та суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням від 18.02.15 №000842204, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 29.01.15 №300/22-04/23069709, про порушення позивачем п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, 198.6 ст. 198 ст.198, ст.200 ПКУ при визначенні податку на додану вартість, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на суму 2 508 106 грн., та порушення п. 138.2, п. 138.6 ст. 138, пп. 139.1.9, п. 139.1, ст. 139 ПКУ, в результаті чого до складу витрат безпідставно включено 1 254 053.0 грн., що призвело допорушення п. 149.1 ст.149, п. 152.1 ст. 152 та заниження суми податку на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за 2013 р., всього в сумі 2 382 701,00 грн.
Як вбачається зі змісту акту від 29.01.15 №300/22-04/23069709, він складений за результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань правильності обчислення та своєчасності сплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів по взаємовідносинам з ТОВ «Будресурс-К» за період діяльності 2013-2014р.
У судовому процесі встановлено, що спірні суми податкового кредиту та витрат сформовані позивачем за взаємовідносинами з ТОВ «Будресурс-К» на підставі Договорів про надання послуг № 131 від 27.05.2013 р., на виконання підрядних робіт № 132 від 28.05.2013 р., про виконання підрядних робіт № 133 від 28.05.2013 р., про надання послуг № 134 від 29.05.2013р., про виконання робіт № 135 від 29.05.2013 р., про надання послуг № 136 від 29.05.2013 р., купівлі- продажу № 137 від 01.06.2013 р., про виконання підрядних робіт № 141 від 27.06.2013 р., договір купівлі- продажу № 142 від 24.06.2013 р., на виконання підрядних робіт № 143 від 24.06.2013 р., про виконання робіт № 144 від 24.06.2013 р., про виконання робіт № 145 від 26.06.2013 р., про надання послуг № 147 від 01.07.2013 р., про надання послуг № 148 від 22.07.2013 р., на виконання підрядних робіт № 149 від 23.07.2013 р., про надання послуг№ 150 від 29.07.2013 р., на виконання підрядних робіт № 151 від 29.07.2013 р., на виконання підрядних робіт № 152 від 29.07.2013 р., про надання послуг № 153 від 29.07.2013 р., про виконанняробіт №154від 30.07.2013 р., про виконання робіт №155від30.07.2013 р., на виконання підрядних робіт № 157 від 22.08.2013 р., на виконанняпідрядних робіт № 158 від 22.08.2013 р., про виконання робіт № 160 від 23.08.2013 р., про надання послуг № 160 від 23.09.2013 р., про надання послуг № 162 від 24.09.2013 р., про надання послуг № 163 від 24.09.2013 р., на виконання підрядних робіт з № 164 від 24.09.2013 р., про виконання робіт № 165 від 24.09.2013 р., на виконання підрядних робіт № 166 від 25.09.2013 р., про надання послуг № 167 від 24.10.2013 р., на виконання підрядних робіт № 168 від 24.10.2013 р., навиконання підрядних робіт № 169, про виконання робіт №170 від 25.10.2013 р., навиконанняпідрядних робіт № 173 від 18.11.2013 р., про виконанняпідрядних робіт № 174 від 20.11.2013 р., про надання послуг № 175 від 20.12.2013 р.
На підтвердження реальності здійснення господарських операцій на підставі наведених договорівпозивачем надано до суду: відповідні договори, Акти прийому-передачі робіт, видаткові та податкові накладні, виписки з банку та платіжні доручення на підтвердження здійснення оплати отриманих послуг та товарів, витяг з Журналу реєстрації довіреностей та отримання ТМЦ, довідки про вартість виконаних будівельних робіт.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 - директор ТОВ «Агроінвест», надав суду чіткі та змістовні пояснення з приводу обставин укладення вказаних договорів з ТОВ «Будресурс-К» та підтвердив факт отримання від останнього робіт та послуг та проставлення свого підпису на відповідних актах та накладних, зазначивши також, що спілкувався з директором ТОВ «Будресурс-К» ОСОБА_6 по телефону та про вчинення ним злочинних дій обізнаних не був.
Перевіряючи правомірність оскаржуваних рішень, суд зважає на таке.
Положеннями п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПКУ визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений ст.78 ПКУ, відповідно до п.78.1 якої, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з обставин, перелік яких наведений у підпунктах 78.1.1 - 78.1.13 ст.78 цього Кодексу.
Приписами пп. 78.1.11 п. 78.1 ст.78 ПКУ визначено, що документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.
Положеннями п.86.9. ПКУ визначено, що у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених пп.78.1.11 п.78.1 ст. 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили; матеріали такої перевірки разом з висновками контролюючого органу передаються органу, що призначив перевірку.
Наведені приписи узгоджуються з приписами, викладеними в ст.58 ПКУ, відповідно до яких: у разі коли судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена судовим рішенням, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом (абз.1 п.58.4 ст.58 ПКУ).
Відповідно до імперативних положень абз.2 п.58.4 ст.58 ПКУ складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення за податковими зобов'язаннями платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена судовим рішенням, забороняється до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні або винесення ухвали про закриття такого кримінального провадження за нереабілітуючими підставами.
З огляду на приведені законодавчі норми, суд доходить до висновку, що матеріали перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку, а статус таких матеріалів перевірки та висновків державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність, при цьому контролюючий орган позбавлений права приймати податкове повідомлення-рішення із визначенням грошового зобов'язання до набрання законної сили обвинувальним вироком, винесеним судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, або рішенням про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.
Суд зважає, що оскільки законодавець в п. 86.9 ст.86 та пп.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПКУ не конкретизує коло осіб, щодо яких може бути призначено документальну позапланову перевірку на підставі рішення компетентної особи в рамках розслідування кримінального правопорушення, то відповідну документальну перевірку, зокрема, за постановою слідчого, може бути проведено щодо будь-яких осіб. Отже, п.86.9 ст. 86 ПКУ врегульовує порядок оформлення результатів документальних позапланових перевірок стосовно будь-якої особи, щодо якої призначено відповідну перевірку на підставі пп.78.1.11 п.78.11 ст.78 вказаного Кодексу.
Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що відповідачем безпідставно та з порушенням приписів ПКУ винесеніоскаржувані податкові повідомлення-рішення від 29.01.2014, якими позивачу визначені грошові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, а відтак вони не відповідають критеріям правомірності, визначеним в ч.3 ст.2 КАС України, а тому є протиправними.
Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Крім того, Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі "Булвес проти Болгарії" зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.
Також суд відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», позивач та контрагент позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст. ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.
Відповідачем - суб'єктом владних повноважень не зазначено про наявність порушень, безпосередньо допущених позивачем при отриманні товарів та послуг від ТОВ «Будресурс-2012». Суб'єкт господарювання не може впливати на оформлення його контрагентами первинних документів, не наділений повноваженнями перевіряти їх оформлення посадовими особами контрагента та не може нести відповідальність за їх дії.
Разом з тим, суд зазначає, що за наведених вище обставинпризначення перевірки позивача у адміністративного суду відсутні підстави для дослідження правомірності нарахування позивачу грошових зобов'язань з податків, оскільки контролюючий орган перш за все не мав законних підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду по кримінальній справі, в межах якої було призначено перевірку позивача в порядку кримінально-процесуального законодавства.
Адже, враховуючи приписи ПКУ, матеріали перевірки та висновки органу контролюючого органу, викладені в акті податкової перевірки, призначеної на підставі постанови слідчого відповідно до кримінально-процесуального закону, до дня набрання законної сили відповідним рішенням у кримінальній справі, можуть бути оцінені як докази виключно у рамках розслідування та розгляду такої кримінальної справи і не можуть бути підставою для прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень про визначення платнику податків грошових зобов'язань. Інакший підхід суперечив би базовим нормам Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62).
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до с.94 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 29.04.15.

Суддя А.О. Коренев