Справа № 2а-5997/11/1470
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2015р. м. Київ К/9991/66779/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
секретар судового засідання Носенко Л.О.,

за участі: представника Державного агентства земельних ресурсів України Сущенко Ірини Михайлівни, представника Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" Дмитрієвої Тетяни Владильєнівни, розглянувши у касаційному порядку у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство (далі - ТОВ СГП) "Нібулон" до Державного агентства земельних ресурсів України (далі - Держземагентство) про скасування висновків та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Держземагентства на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ТОВ СГП "Нібулон" в Миколаївському окружному адміністративному суді пред'явило позов до Держземагентства про скасування висновків та зобов'язання вчинити певні дії.

Просило:

- визнати протиправними та скасувати висновки державної експертизи землевпорядної документації від 29 червня 2011 року № 278-11 і № 279-11 та зобов'язати Держземагентство провести повторну державну експертизу землевпорядної документації "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ СГП "Нібулон" для земель річкового транспорту під обслуговування водних шляхів (лінійного об'єкта транспортної інфраструктури) в межах населених пунктів на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області" та надати висновок державної експертизи щодо її відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам;

- зобов'язати Держземагентство провести повторну державну експертизу землевпорядної документації 'Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ СГП "Нібулон" для земель річкового транспорту під влаштування та обслуговування водних підходів і оперативної акваторії перевантажувального терміналу з відвантаженням зернових та олійних культур на річковий транспорт за межами населених пунктів на території Г радизької селищної ради Глобинського району Полтавської області" та надати висновок державної експертизи щодо її відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам;

- зобов'язати Держземагентство прийняти рішення щодо погодження землевпорядної документації "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ СГП "Нібулон" для земель річкового транспорту під обслуговування водних шляхів (лінійного обєкта транспортної інфраструктури) в межах населених пунктів на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області";

- зобов'язати Держземагентство прийняти рішення щодо погодження землевпорядної документації "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ СГП "Нібулон" для земель річкового транспорту під влаштування та обслуговування водних підходів і оперативної акваторії перевантажувального терміналу з відвантаженням зернових та олійних культур на річковий транспорт за межами населених пунктів на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області".

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2011 року, залишеною без зміни ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року, позов ТОВ СГП "Нібулон" задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, Держземагентство подало касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій у цій справі встановлено, що розпорядженням Полтавської обласної державної адміністрації від 09 жовтня 2009 року № 395 ТОВ СГП "Нібулон" надано дозвіл на підготовку матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки влаштування водних підходів і операційної акваторії перевантажувального терміналу з відвантаження зернових та олійних культур на річковий транспорт на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області.

Розпорядженням Полтавської обласної державної адміністрації від 25 листопада 2009 року ТОВ СГП "Нібулон" затверджено матеріали погодження місця розташування земельної ділянки, влаштування водних підходів і операційної акваторії перевантажувального терміналу з відвантаження зернових та олійних культур на річковий транспорт площею 8 га земель водного фонду Черкаського регіонального управління водних ресурсів на умовах довгострокової оренди на 49 років за межами населених пунктів на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області.

Проектом землеустрою визначено, що площа земельної ділянки, передбаченої для відведення, становить 3,8185 га.

Проект землеустрою був розроблений Полтавською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" та погоджений: Відділом Держкомзему у Глобинському районі Полтавської області, Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області; Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Полтавський області; Глобинською районною санітарно-епідеміологічною станцією; відділом культури і туризму Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області; Черкаським регіональним управлінням водних ресурсів.

Рішенням Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області від 28 січня 2010 року № 10 погоджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ СГП "Нібулон" під влаштування та обслуговування водних підходів і операційної акваторії перевантажувального терміналу з відвантаження зернових та олійних культур на річковий транспорт за межами населених пунктів на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області щодо передачі у довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку загальною площею 3,8185 га за рахунок земель водного фонду, що перебувають у землях запасу Градизької селищної ради, з них 3,8185 га під штучними водосховищами.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки був погоджений Комісією з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою та направлений для проведення обов'язкової державної експертизи до Державної землевпорядної експертизи Держкомзему (висновок від 01 липня 2010 року № 30).

Рішенням Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області від 24 вересня 2009 року № 6 ТОВ СГП "Нібулон" надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення на землі річкового транспорту в довгострокову оренду земельної ділянки орієнтовною площею 3 га за рахунок не наданих у власність або користування земель запасу Градизької селищної ради водного фонду (акваторія Кременчуцького водосховища) для обслуговування лінійного об'єкта транспортної інфраструктури влаштування водних підходів і операційної акваторії перевантажувального терміналу з відвантаження зернових та олійних культур на річковий транспорт запланованого до будівництва на виробничій базі ТОВ СГП "Нібулон" по вул. Островського, 23 в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області).

Проектом землеустрою визначено, що площа земельної ділянки, передбаченої для відведення, становить 2,9917 га. Проект землеустрою розроблений Полтавською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" та погоджений: Відділом Держкомзему у Глобинському районі Полтавської області; Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Полтавський області; Глобинською районною санітарно-епідеміологічною станцією; відділом культури і туризму Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області; Черкаським регіональним управлінням водних ресурсів.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджений Комісією з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою та направила його для обов'язкової державної експертизи до Державної землевпорядної експертизи Держкомзему.

Держземагентством проведено обов'язкову первинну державну експертизу землевпорядної документації "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ СГП "Нібулон" для земель річкового транспорту під обслуговування водних шляхів (лінійного об'єкта транспортної інфраструктури) в межах населених пунктів на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області" та "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ СГП "Нібулон" для земель річкового транспорту під влаштування та обслуговування водних підходів і оперативної акваторії перевантажувального терміналу з відвантаженням зернових та олійних культур на річковий транспорт за межами населених пунктів на території Г радизької селищної ради Глобинського району Полтавської області" (далі - проекти землеустрою), за результатами якої позивачеві видано два висновки державної експертизи землевпорядної документації від 29 червня 2011 року № 278-11 та № 279-11.

Висновки державної експертизи землевпорядної документації вмотивовані тим, що проектування до відведення ділянки дна Кременчуцького водосховища не відповідає положенням частини третьої статті 93, частини четвертої статті 59 Земельного кодексу України. Таке проектне рішення, на думку Держземагенства, не може бути реалізовано в порядку статті 55 Закону України "Про землеустрій" та частини четвертої статті 15 Закону України "Про оренду землі". Проведення робіт, пов'язаних з обслуговуванням водних шляхів має відбуватись відповідно до статей 14, 86 Водного кодексу України. Проектна документація розроблена всупереч розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 жовтня 2009 року № 1395-р.

Не погоджуючись з зазначеними діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги виходили із обґрунтованості доводів позивача щодо неправильного застосування відповідачем норм земельного і водного законодавства, зокрема, статті 79, частини третьої статті 93 Земельного кодексу України, статті 55 Закону України "Про землеустрій", частини четвертої статті 15 Закону України "Про оренду землі" та статей 14, 86 Водного кодексу України.

Така правова позиція судів є правильною, оскільки вона ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Отже, саме відповідні норми ЗК України підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Жодних винятків з цього правила для земельних ділянок дна водних об'єктів земельне законодавство не містить.

Відсутність у земельної ділянки частини дна Кременчуцького водосховища меж в натурі (на місцевості), які б збігались з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами, не є перешкодою для виконання робіт із землеустрою, визначення меж такої земельної ділянки на місцевості на підставі відповідної документації із землеустрою і встановлення межових знаків.

Встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками відбувається в порядку, передбаченому Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція про встановлення меж), затвердженою наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про встановлення меж встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до статті 186 ЗК України:

- технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками;

- технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, у тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок (частини перша та друга статті 56 Закону України "Про землеустрій") або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянка (частина третя статті 56 Закону України "Про землеустрій") - при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності, а також із земель приватної власності у разі зміни її меж або цільового призначення при поділі чи об'єднанні земельних ділянок перед заповненням бланка державного акта на право власності на земельну ділянку або бланка державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Отже, при передачі земельної ділянки у користування із земель державної власності затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки є належною правовою підставою для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Пункт 3.9 Інструкції про встановлення меж передбачає випадки, коли встановлення в натурі (на місцевості) межових знаків не є обов'язковим, зокрема, на водних об'єктах. У такому випадку поворотні точки меж земельної ділянки можуть позначатися маркуванням фарбою.

Доводи Держземагенства щодо неможливості, на його думку, встановити межі запроектованої території в натурі (на місцевості) та закріпити їх межовими знаками встановленого зразка, жодними доказами не підтверджені і носять характер суб'єктивних припущень.

На момент складання відповідачем оскаржуваних висновків державної експертизи землевпорядної документації від 29 червня 2011 року № 278-11 та № 279-11 чинне законодавство України не передбачало у будь-якій формі заборони визначати та встановлювати в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки дна водного об'єкту.

Доводи Держземагенства про те, що запроектована до відведення територія не володіє однією з ознак земельної ділянки (не має установлених меж) і не може бути об'єктом земельних відносин, не відповідають реальному змісту статті 79 ЗК України та Інструкції про встановлення меж і тому не можуть прийматись судами.

Проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок у користування, з приводу яких виник спір у даній справі, не передбачено визначення меж запроектованих до відведення земельних ділянок на воді.

Межі запроектованих до відведення земельних ділянок можуть бути встановлені на підставі розбивочного креслення перенесення проектів землеустрою в натурі та каталогу координат кутів зовнішніх меж землекористування, які містяться в проектах землеустрою, з приводу яких виник спір, що свідчить про можливість належним чином ідентифікувати запроектовані до відведення земельні ділянки на місцевості та визначити їх межі в натурі.

Води є окремим природним ресурсом, мають відмінний від землі правовий режим, для їх використання закон зазвичай вимагає отримувати спеціальні дозволи незалежно від наявності у користувача прав на земельну ділянку.

Проте, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в користування, які є об'єктом проведеної відповідачем державної експертизи землевпорядної документації і з приводу яких виник спір, не передбачають відведення позивачеві у користування водного об'єкту, а стосуються лише земельних ділянок як частини земної поверхні, розташованої на дні водного об'єкту.

Чинне законодавство не передбачає автоматичного виникнення у користувача земельної ділянки дна водного об'єкту будь-яких прав на води чи водний об'єкт.

Доводи відповідача про відсутність однієї із невід'ємних частин договору оренди землі - акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно з вимогами частини четвертої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 125 ЗК України, статті 55 Закону України "Про землеустрій" є безпідставними.

Так, орендні правовідносини врегульовані Законом України "Про оренду землі" і вони виникають з певного юридичного факту, зокрема, укладення договору оренди землі.

Разом з тим, договори оренди земельних ділянок дна Кременчуцького водосховища, з приводу яких виник спір, позивачем не укладалися.

Отже посилання на відсутність однієї зі складових договорів оренди землі - акту визначення меж земельної ділянки в натурі, що є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації права оренди земельної ділянки, є безпідставним.

Також, Держземагентство безпідставно посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не розглянуто та не досліджено обставини справи щодо мети відведення спірної земельної ділянки, а саме проведення днопоглиблювальних робіт.

Із зазначеними доводами апелянта погодитись не можна з огляду на таке.

Пунктом 1.2 Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27 травня 2005 року № 257, експлуатаційні днопоглиблювальні роботи - це днопоглиблення для підтримання заданих навігаційних габаритів на підхідних каналах (портових акваторіях).

Згідно з підпунктом 4.2.10 пункту 4.2 Інструкції про порядок складання статистичної звітності з капітального будівництва, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 28 березня 1996 року № 93, до будівельних робіт відносяться днопоглиблювальні роботи (крім робіт по підтриманню глибин на судноплавних ріках, каналах і в акваторіях портів, судоремонтних заводів і ремонтно-експлуатаційних баз флоту, які здійснюються за рахунок експлуатаційних коштів).

Державним класифікатором України "Класифікація видів науково-технічної діяльності ДК 015-97", затвердженим наказом Держстандарту України від 30 грудня 1997 року № 822, будівництво каналів, роботи землечерпальні під час будівництва річкових і морських споруд, а також поглиблення дна річок, каналів, водоймищ, ставків і морських акваторій віднесено до будівельно-монтажних робіт.

За частиною четвертою статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується лише її власником або користувачем. Особа, якій не належить право користування земельною ділянкою, не може набути прав на її забудову.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року

№ 466, будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту. Будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію.

Отже, правом здійснювати будівельні роботи і забудовувати земельну ділянку дна водного об'єкту може бути наділений лише власник або користувач відповідної земельної ділянки. Без набуття в установленому законом порядку права користування земельною ділянкою здійснення на дні земельної ділянки дна водного об'єкту будівельні днопоглиблювальних робіт законом не передбачено.

Проект проведення будівельних днопоглиблювальних робіт може бути розроблений і реалізований лише за наявності права на забудову земельної ділянка, передумовою для набуття якого є набуття в установленому законом порядку права користування відповідною земельною ділянкою.

Чинне земельне законодавство України, в тому числі й у частині четвертій статті 59 ЗК України, не міститься заборони надання юридичним особам недержавної форми власності в користування земельних ділянок дна водних об'єктів для проведення на них будівельних днопоглиблювальних робіт і спорудження об'єктів транспортної інфраструктури водного транспорту, зокрема, каналів та інших елементів річкової портової інфраструктури.

Також, в даному випадку не підлягає застосуванню стаття 14 Водного кодексу України (далі - ВК України), оскільки ця норма визначає компетенцію Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів. Проекти землеустрою не передбачають передачі позивачу в користування водного об'єкту, а надання земель водного фонду в користування не тягне за собою автоматичного виникнення у землекористування права водокористування або інших речових прав на водний об'єкт лише в силу набуття права на використання земельної ділянка дна водного об'єкта;

Відповідно до статті 86 ВК України на земельних ділянках дна річок, озер, водосховищ, морів та інших водних об'єктів можуть проводитися роботи, пов'язані з будівництвом гідротехнічних споруд, поглибленням дна для судноплавства, видобуванням корисних копалин (крім піску, гальки і гравію в руслах малих та гірських річок), прокладанням кабелів, трубопроводів, інших комунікацій, а також бурові та геологорозвідувальні роботи. Місця і порядок проведення зазначених робіт визначаються відповідно до проектів, що погоджуються з державними органами охорони навколишнього природного середовища, водного господарства та геології.

В силу статті 3 ЗК України до земельних правовідносин, в тому числі стосовно питань відведення земельних ділянок, в тому числі і земельних ділянок дна водних об'єктів, мають застосовуватись відповідні норми ЗК України.

Отже, положення ВК України, на які посилається відповідач, не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" якщо об'єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" у разі якщо об'єкт державної експертизи не повною мірою відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, він повертається на доопрацювання. Об'єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується.

Оскаржуваними судовими рішеннями відповідача зобов'язано прийняти рішення щодо (а не про) погодження землевпорядної документації "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ СГП "Нібулон" для земель річкового транспорту під обслуговування водних шляхів (лінійного об'єкта транспортної інфраструктури) в межах населених пунктів на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області" та "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ СГП "Нібулон" для земель річкового транспорту під влаштування та обслуговування водних підходів і оперативної акваторії перевантажувального терміналу з відвантаженням зернових та олійних культур на річковий транспорт за межами населених пунктів на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області".

Отже, за результатами державної експертизи землевпорядної документації, проведеної відповідачем на виконання рішення суду у даній справі, відповідач зобов'язаний прийняти відносно вищезазначеної землевпорядної документації одне з трьох рішень, передбачених статтею 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації".

Прийняття відповідачем одного з трьох рішень не може розцінюватися як втручання адміністративного суду у виключну компетенцію ані центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (з питань проведення державної експертизи землевпорядної документації), ані органів, уповноважених розпоряджатися земельними ділянками.

Зазначені обставини та норми матеріального права враховано судами попередніх інстанцій під час вирішення даного спору.

Рішення судів є законними і обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на наявність порушень чинного законодавства, які є підставами для висновку про те, що судами неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права і що призвело або могло призвести до ухвалення незаконних та необґрунтованих судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного агентства земельних ресурсів України залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" до Державного агентства земельних ресурсів України про скасування висновків та зобов'язання вчинити певні дії - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.