Справа № 2-а-438/11
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2011-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2-а-438/11
Головуючий у 1-й інстанції: Сидоренко З.С.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"05" грудня 2011 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області, ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької районної державно адміністрації на постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "16" травня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області, ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької районної державно адміністрації про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 16.05.2011р. позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області, ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької районної державно адміністрації.

Зобов'язано ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької районної державно адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_4 невиплачену допомогу в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати, за період з 28.09.2010р. по 16.05.2011р. включно з врахуванням виплачених сум протягом вказаного періоду.

Зобоязано ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області нарахувати та виплатити позивачу невиплачене підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 2-ох мінімальних заробітних плат та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком за період з 28.09.2010р. по 16.05.2011р. включно з урахуванням фактично виплачених коштів протягом вказаного періоду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції постановою, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просили постанову суду скасувати та в позові відмовити.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів прходить до висновку, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 є непрацюючим пенсіонером та перебуває на обліку в ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області, віднесений до 3 категорії, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Матеріали справи свідчать, що позивач отримує виплати згідно зі ст. ст. 39, 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але у меншому розмірі, ніж визначено Законом.

Відповідно до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

За змістом ст. 51 зазначеного закону передбачено, що особам, віднесеним до 3 категорії, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

У відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст.ст. 39,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанов Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 та № 530 від 28.05.2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги з приводу того, що при розрахунку вказаного виду додаткової пенсії не застосовуються положення ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Основні положення щодо реалізації, зокрема, конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом № 796-XII. Цим Законом передбачена щомісячна грошова допомога громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, визначена статтею 37 Закону.

Приписами ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах, зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40% від мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, нарахування та виплата грошової допомоги громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства повинна здійснюватися виходячи з розмірів, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Розмір мінімальної заробітної плати встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" .

Водночас суми, з яких здійснювався розрахунок позивачу виплат, передбачених Законом № 796-XII, визначалися згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог в межах строку на звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж відповідачів не є переконливими, спростовуються наведеним вище та відповідно, не можуть бути підставою для скасування постанови від 16.05.2011року, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.10 ст.183-2, ст.ст. 197,198, 200, 205, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області, ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької районної державно адміністрації залишити без задоволення, а постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "16" травня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 с. Колки,Дубровицький район, Рівненська область,34144

3- відповідачу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області вул.Миру 8,м.Дубровиця,Дубровицький район, Рівненська область,34100

4- ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Дубровицької районної державно адміністрації 34100 Рівненська обл., м.Дубровиця, вул.Воробинська, 14.