Справа № 761/26280/14-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

30 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року за заявою про зміну способу виконання рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва, Державного казначейства України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року заявник звернулася до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2010 року у справі 2а-142/10.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року заяву залишено без задоволення.

Суд мотивував таке рішення тим, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого за постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2010 року у справі 2а-142/10, закінчено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, заявник звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати та постановити нову ухвалу, якою встановити інший спосіб виконання судового рішення.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено частково - визнано дії та бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва протиправною; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_5 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2010 року по 16 серпня 2010 року за винятком проведених виплат (т.1 а.с. 123-126).

Вказане судове рішення залишено без змін ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2011 року (т.1 а.с. 173-174) та Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2012 року (т.1 а.с. 200-202).

3 серпня 2011 року Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2а-142/10 (т. 1 а.с. 196), за яким відкрито виконавче провадження ВП №31302806.

Заявник, посилаючись на те, що рішення носить зобов'язальний характер щодо виплат і воно не виконано, звернулася до суду із заявою про зміну способу його виконання на стягнення (т.2 а.с. 179).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову у задоволенні заяви, виходячи з такого.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 КАС передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Зазначена норма кореспондується із приписами статті 36 Закону України «Про виконавче провадження». Так, частиною першою статті 36 цього Закону встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Наведені правові норми визначають підстави та порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного його виконання в процесі виконавчого провадження.

Водночас, аналіз названих положень законодавства дає підстави для висновку, що питання про зміну способу та порядку виконання судового рішення може порушуватись лише за умови наявного відкритого виконавчого провадження.

Так, апеляційним судом встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-142/10, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 3 серпня 2011 року, закінчено згідно з постановою державного виконавця від 31 липня 2013 року на підставі пункту 11 частини 1 статей 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 2 а.с. 143).

Зазначена постанова була оскаржена ОСОБА_5 у судовому порядку (справа № 761/21890/13-а), проте постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України зазначене судове рішення набрало законної сили.

За таких обставин, враховуючи, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-142/10, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 3 серпня 2011 року, закінчено, то можливість змінити спосіб чи порядок виконання судового рішення, за яким видано цей лист, виключається.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви, виходячи з відсутності для цього законних підстав.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана ухвала прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 196, 199, 200, 205, 206, 254, 263 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року за заявою про зміну способу виконання рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва, Державного казначейства України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 30 квітня 2015 року

.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.