Справа № 2а/1270/9785/2012
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року м. Київ К/800/22451/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 січня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року у справі за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Луганське ОВФСЗІ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит») про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року Луганське ОВФСЗІ звернулось до суду з вказаним позовом, в якому зазначило, що у 2011 році відповідач не працевлаштував на роботу необхідну кількість інвалідів відповідно до статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ) та не сплатив адміністративно-господарські санкції за порушення вимог зазначеної норми. Вважаючи дії ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» неправомірними, позивач просив суд стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції в сумі 52759,70 грн та пеню в розмірі 2500,35 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24 січня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року, позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» на користь Луганського ОВФСЗІ адміністративно-господарські санкції та пеню в сумі 55260,05 грн.

У касаційній скарзі відповідач порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, неправильне застосування норм Закону № 875-ХІ. Вказує, що з дати реєстрації підприємства у 2011 році на ньому працювало від двох до шести осіб, а 14111 працівників було прийнято на роботу протягом 29-30 грудня 2011 року, тобто ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з такою кількістю робітників працювало фактично 2 дня, у зв'язку з чим не мало можливості подати заявки про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів до Центру зайнятості та Луганського ОВФСЗІ.

Луганське ОВФСЗІ у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Зазначає, що відповідач був зобов'язаний працевлаштувати 3 інвалідів, проте згідно із звітом форми 10-ПІ на підприємстві працювало 2 інваліда. Крім того, впродовж 2011 року такі звіти ні підприємство ні його відокремлені підрозділи до центру зайнятості не подавали. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 23 червня 2011 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» зареєстроване як юридична особа та з 29 червня 2011 року перебуває на обліку в Державній податковій інспекції м. Свердловська.

01 листопада 2012 року відповідач подав до Луганського ОВФСЗІ звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів, згідно з яким, у 2011 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складала 67 осіб, із них на підприємстві працювало 2 особи, яким встановлено інвалідність.

Посилаючись на те, що за даними цього звіту, у 2011 році норматив щодо кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів для ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» становив 3 робочих місця, позивач нарахував позивачу адміністративно-господарські санкції та пеню за одне нестворене робоче місце.

За змістом статті 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих (середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік).

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. <...>

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів має розраховуватися відповідачем виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих).

Згідно із відомостями, зазначеними у звіті ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» форми № 10-ПІ за 2011 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства становила 67 працівників, 4 відсотка з яких складало - 2,68.

Форму звітності № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкцію щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» (далі - Інструкція) затверджено наказом Мінпраці від 10 лютого 2007 року № 42.

Відповідно до підпункту 3.4. Інструкції дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількості інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Отже, у 2011 році норматив щодо кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів для ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» становив не менше 3-х робочих місць.

Враховуючи те, що для осіб, яким встановлено інвалідність позивачем було створено 2 робочі місця, позивач правильно зазначив, що ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» зобов'язане сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню за одне нестворене робоче місце.

Водночас, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких були передбачені Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Вирішуючи спір суди встановили, що звіти за формою 3-ПН протягом 2011 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до центру зайнятості не направляло, що підтверджується листом Свердловського міського центру зайнятості від 17 грудня 2012 року № 12/3-4975.

При цьому, суди дали належну правову оцінку доводам відповідача про те, що у 2011 році звіти форми 3-ПН про наявність вільних робочих місць для інвалідів до центру зайнятості не подавалися у зв'язку із переводом основних працівників на відокремлені підрозділи ТОВ ДТЕК «Свердловантрацит» з 29 грудня 2011 року по січень 2012 року та обґрунтовано зазначили, що зазначений перевід не звільняє юридичну особу від відповідальності за невиконання обов'язків спрямованих на працевлаштування інвалідів.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій правильно задовольнили позовні вимоги.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору. Підстав для скасування ухваленого рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 січня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак