Справа № 816/4801/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року м. Київ К/800/22152/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Служби автомобільних доріг в Полтавській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014р. у справі № 816/4801/13-а за позовом Служби автомобільних доріг в Полтавській області до Державної фінансової інспекції в Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

Служба автомобільних доріг у Полтавській області звернулася з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги Державної фінансової інспекції в Полтавській області від 27 травня 2013 року №16-13-3-14/3623 щодо стягнення коштів за лісопродукцію в загальній сумі 7 575 531,91 грн. в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вимога Державної фінансової інспекції в Полтавській області від 27 травня 2013 року № 16-13-3-14/3623 порушує права та інтереси Служби автомобільних доріг.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2013 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Державної фінансової інспекції в Полтавській області від 27 травня 2013 року №16-13-3-14/3623 щодо стягнення коштів за лісопродукцію в загальній сумі 7 575 531,91 грн. в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014р. постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2013 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014р. надійшла касаційна скарга Служби автомобільних доріг в Полтавській області, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про її скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 09 квітня 2013 року по 26 квітня 2013 року відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави Сороки К.М. від 02 квітня 2013 року на підставі направлення на проведення ревізії від 12 квітня 2013 року №377 посадовою особою Державної фінансової інспекції в Полтавській області проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Служби автомобільних доріг у Полтавській області в період з 01 січня 2011 року по 01 квітня 2013 року, за результатом якої складено акт №05-21/225 від 29 квітня 2013 року.

На підставі виявлених ревізією порушень відносно позивача Державною фінансовою інспекцією в Полтавській області пред'явлено вимогу №16-13-3-14/3623 від 27 травня 2013 року "Про усунення виявлених порушень".

Зазначеною вимогою зобов'язано підконтрольну установу відобразити по даних бухгалтерського обліку Служби автомобільних доріг в Полтавській області дебіторську заборгованість за лісопродукцію та, відповідно, виставити суб'єктам підприємницької діяльності та ДП "Полтавський облавтодор" ПАТ ДАК "Автомобільні дороги України" рахунки на оплату за отриману лісопродукцію на загальну суму 7575531,91 грн. Стягнути кошти за лісопродукцію в загальній сумі 7575531,91 грн. В подальшому дотримуватися вимог статей 19, 70 Лісового кодексу України в частині виключного права на заготівлю деревини, а також права власності на заготовлену ними продукцію та доходи від її реалізації, вимог пункту 1 статті третьої, пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV, пунктів 1.1, 1.2 Розділу 1 Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України від 01 жовтня 2010 року №298.

Не погодившись з вимогою від 27 травня 2013 року №16-13-3-14/3623 "Про усунення виявлених порушень" позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Розглядаючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття оскаржуваної вимоги, покладено на інспекцію. Між тим, відповідач не довів суду правомірність винесеної вимоги від 27 травня 2013 року №16-13-3-14/3623 "Про усунення виявлених порушень".

Натомість суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог дійшов висновку що внаслідок не оприбуткування Службою заготовленої суб'єктами господарювання продукції під час здійснення порубки дерев в смугах відводу автомобільних доріг та не відображення по даним бухгалтерського обліку доходів від її реалізації, порушено вимоги ст. 19 Лісового кодексу України стосовно права власності на заготовлену деревину та доходи від її реалізації, у зв'язку з чим Службою автомобільних доріг в Полтавській області не отримано доходів в сумі 7 255 508,51 грн.

Водночас, колегія судді зазначає, що під час розгляду справи судами не було звернуто увагу на наступне.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон) встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону закріплює право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування (пункт 1 цього Порядку).

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За змістом частини шостої статті 2 Закону порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2013 року, від 13 травня 2013 року, від 20 травня 2014 року та від 20 січня 2015 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-93а14, 21-603а14 відповідно).

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з судом апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, але з інших підстав.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Служби автомобільних доріг в Полтавській області відхилити, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України з підстав, у порядку та у строки, передбачені статтями 235-2391 КАС України.

Судді: