Справа № 1570/1274/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2015 р. м. Київ К/800/25193/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - ГУ МВС України в Одеській області), треті особи - ОСОБА_5, Київський районний відділ Одеського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - Київській РВ Одеського МУ МВС в Одеській області) про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому зазначив, що з червня 2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Наказом ГУ МВС України в Одеській області від 08 грудня 2009 року № 536 о/с його звільнено зі служби у запас Збройних сил з 14 грудня 2009 року за пунктом 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення). Вказує, що під час проходження служби не вчиняв жодного проступку, який дискредитує звання працівника міліції, а факт вимагання ним хабара спростовано постановами про відмову у порушенні кримінальної справи від 20 листопада та 02 грудня 2009 року. Крім того, відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарних стягнень, визначений статтею 14 Дисциплінарного статуту ОВС. Вважаючи своє звільнення неправомірним та уточнивши позовні вимоги, просив суд поновити строк звернення до суду, скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області від 13 листопада 2009 року № 1064 в частини покарання ОСОБА_4, наказ ГУ МВС України в Одеській області від 08 грудня 2009 року № 536 о/с, поновити на займаній посаді та анулювати в трудовій книжці позивача запис про звільнення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року, позов задоволено частково. Скасовано наказ ГУ МВС України в Одеській області від 13 листопада 2009 року № 1064 в частині покарання ОСОБА_4 у вигляді звільнення. Скасовано наказ ГУ МВС України в Одеській області від 08 грудня 2009 року № 536 о/с в частині звільнення ОСОБА_4 у запас Збройних Сил України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Таїровського відділу міліції Київського РВ м. Одеси. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ГУ МВС України в Одеській області порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції суду та ухвалення нового рішення - про відмову в позові. Зазначають, що судом порушено норми матеріального права, зокрема, не взято до уваги норми Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII) та Положення. Вказує, що постанова про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі пункту 2 статті 6 Кримінального кодексу України свідчить про відсутність ознак злочину в діях позивача, а не є доказом відсутності проступку, який дискредитує звання працівника міліції, проте суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та наданим відповідачем доказам щодо неправомірної поведінки ОСОБА_4

Позивач у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Вказує, що висновки службового розслідування щодо вчинення ним дисциплінарного проступку не відповідають обставинам справи, а безпідставне утримування ОСОБА_6 в кімнаті для адмінзатриманих сталося з вини інших осіб. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що з червня 2008 року ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, а з 17 квітня 2009 року - на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Таїровського відділу міліції Київського районного відділу.

Наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 08 грудня 2009 року № 536 лейтенанта міліції ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі пункту 66 (за дискредитацію) Положення, згідно з наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 13 листопада 2009 року № 1064 «Про покарання працівників Таїрівського ВМ Київського РВ Одеського МУ МВС в Одеській області».

Як зазначено в наказі начальника ГУ МВС України в Одеській області від 13 листопада 2009 року № 1064, підставою звільнення позивача стало порушення статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС, статтей 2,3,10 Закону № 565-XII, статей 263, 264 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ України, що виразилось у безпідставному затриманні громадянки ОСОБА_7 та перебуванні у неділових стосунках з її матір'ю, а також тому, що не складено протокол особистого огляду ОСОБА_8, не допитано останнього з приводу виявленої у ОСОБА_9 рослинної речовини, внаслідок чого інтересам служби завдано істотної шкоди.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вчинені позивачем порушення не можна кваліфікувати як вчинок, що дискредитує звання працівника міліції, а тому ОСОБА_4 підлягає поновленню на посаді. Крім того, в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2012 року зазначено, що позов подано в межах строку, встановленого статтею 99 КАС України.

Проте, з такими висновками погодитись неможливо.

Статтею 99 КАС України встановлені строки реалізації права подати адміністративний позов.

Відповідно до частини 1 цієї норми, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

На час виникнення спірних правовідносин, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислювався з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 99 КАС України).

Як зазначив позивач у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, про звільнення з органів внутрішніх справ він дізнався 15-17 грудня 2009 року, проте звернувся до суду за захистом прав 15 лютого 2012 року, оскільки тривалий час доглядав за родичкою - інвалідом І групи.

Ці обставини Одеський окружний адміністративний суд визнав неповажними та ухвалою від 17 лютого 2012 року залишив позовну заяву ОСОБА_4 без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2012 року скасовано ухвалу суду першої інстанції, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду з тих підстав, що оскаржуваним рішенням позивачу закрито доступ до правосуддя.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції в ухвалі від 27 червня 2012 року зазначив, що позов подано і оформлено відповідно до вимог статті 106 КАС України, у межах строку, встановленого статтею 99 КАС України.

Однак, такий висновок не відповідає фактичним обставинам та спростовується матеріалами справи, оскільки строк звернення до суду позивачем пропущено і у своєму клопотанні ОСОБА_4 порушував питання про його поновлення.

Висновки щодо поважності причин пропуску цього строку в постанові Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2012 року відсутні, а перевіряючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд також не дав правової оцінки обставинам, що перешкоджали позивачу впродовж двох років звернутись до суду за захистом своїх прав.

Частиною 1 статті 105 КАС України встановлено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Отже, судові рішення не відповідають вимогам статті 159 КАС України, оскільки суди не дали правової оцінки обставинам, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду за захистом своїх прав і висновки щодо поважності причин пропуску цього строку в оскаржуваних рішеннях відсутні.

За приписами частини 1 статті 100 КАС України, суд за наслідками пропуску строку звернення до суду, залишає позов без розгляду, якщо не знайде підстав для визнання поважними причин його пропуску, а тому зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 2 статті 227 КАС України).

Враховуючи наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак