Справа № 2а/1770/2462/2012
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Клименко О.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"10" жовтня 2012 р. Справа № 2а/1770/2462/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "09" липня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України про стягнення невиплаченої суми щомісячного довічного грошового утримання ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4 фінансів України, Державного казначейства України, державної судової адміністрації України про стягнення невиплаченого довічного утримання з 01.01.2012 року в сумі 161 287,20 грн. , мотивуючи тим, що він працює суддею Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з 21.06.1982 року, а тому має право на отримання щомісячного грошового утримання. Покликається на ст. 11 та ст. 44 Закону України "Про статус суддів", нормами якої визначено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Позивач стверджує, що відповідно до повідомлення Державної судової адміністрації від 25.05.2012 року бюджетний запит на 2012 рік щодо фінансування судової гілки влади був сформований у відповідності до вимог ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою не передбачено виплату щомісячного грошового утримання, а тому з урахуванням наведеного просить стягнути з ОСОБА_4 фінансів невиплачену суму щомісячного довічного грошового утримання судді починаючи з 01.01.2012 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 9 липня 2012 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з даною постановою позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 9 липня 2012 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги .

Сторони та їх представники в судове засідання не з"явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, а тому з врахуванням приписів статей 196,197 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працює суддею Дубенського міськрайонного суду з 21.06.1982 року.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, сума невиплаченого довічного грошового утримання за 2012 рік становить 161 287, 20 грн.

Державна судова адміністрація України своїм листом від 25.05.2012 року № інф/Т-117/12 повідомила позивача про те, що бюджетний запит на 2012 рік щодо фінансування судової гілки влади був сформований у відповідності до вимог ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою не передбачено виплату щомісячного грошового утримання.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того , що твердження позивача про звуження обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді у зв"язку з припиненням виплати довічного грошового утримання працюючому судді, є безпідставними, оскільки матеріальне забезпечення позивача не зменшилось.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені Законом України "Про статус суддів" (втратив чинність 30 липня 2010 року), поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені при прийнятті нових законів або інших нормативно-правових актів.

Частинами першою - четвертою статті 44 Закону "Про статус суддів" (втратили чинність з 1 січня 2012 року згідно із Законом України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи зміни, внесені Законом України від 23 грудня 2010 року № 2856-УІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України") визначено, що заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів (до набрання чинності Законом від 28 грудня 2007 року № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України") встановлювалися у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не могли бути меншими від 50 відсотків його окладу. Також посадовий оклад судді не міг бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Питання виплати щомісячного грошового утримання працюючих суддів до 01.01.2012 року було врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці суддів", якою затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищих Спеціалізованих судів, апеляційних і місцевих судів згідно додатку 1-6. Посадові оклади, передбачені цією Постановою встановлювались, виходячи із кількості розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до пункту 3-1 цієї Постанови, судді які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату та щомісячне грошове утримання у розмірі 100 відсотків, судді Конституційного суду України, Верховного суду України, вищих спеціалізованих судів передбаченого законом щомісячного довічного грошового утримання, належного їм у разі виходу у відставку.

21 грудня 2005 року Постановою № 1243 було визначено розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати 332 гривні Постановою № 1310 розміри посадових окладів суддів були приведені у відповідність із вимогами Постанови № 1243 шляхом доповнення Постанови № 865 пунктом 4-1, згідно з яким визначено розміри посадових окладів суддів виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні без їх перерахунку в подальшому в разі підвищення мінімальної заробітної плати.

Правомірність п. 4-1 Постанови КМУ №865 від 03.09.2005р. перевірялася в судовому порядку. Постановою Печерського районного суд м. Києва від 19.03.2007 року у справі за позовом ОСОБА_5 до держави Україна, Кабінету Міністрів України, Державного Казначейства України, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності та окремих положень постанови Кабінету Міністрів України № 1310 від 31.12.2005 року, стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Цією постановою визнано протиправним та скасовано п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року "Про оплату праці суддів". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009 року вказана постанова та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року залишені без змін. Проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2011р. у справі № 2а-7271/11/2670 задоволено заяву про перегляд постанови Печерського районного суд м. Києва від 19.03.2007 року за нововиявленими обставинами, і в задоволені позовних вимог відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012р. постанову суду першої інстанції від 28.07.2011 р. залишено без змін.

Окрім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 р. (справа № 2/174), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 року (справа № 22-а-26751/08), визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1243 "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865" та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". Проте ці судові рішення були скасовані постановою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011 р., а у позові було відмовлено.

Як вбачається з мотивувальних частин вищевказаних судових рішень, у зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України зазначених постанов збільшено оклади суддям та головам судів більш як у шість разів. Таким чином, Кабінет Міністрів України при прийнятті оскаржуваних постанов не зменшив розрахунок посадових окладів суддів, а отже, й не обмежив матеріальний і соціальний захист суддів. У зв'язку з цим є помилковим висновок судів про невідповідність оскаржуваних постанов Кабінету Міністрів України Закону України "Про статус суддів" та що їх видання призвело до звуження змісту та обсягу статусу суддів.

У відповідності до ч. 1 ст. 72, ч. 1 ст. 254 КАС України, обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями, враховуються судом при розгляді та вирішенні справи.

Крім цього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 року № 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» постанова Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність одночасно з набранням чинності із статтями 129 і 130 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, тобто з 01.01.2012 року.

Відповідно до частини 6 пункту 1 розділу XII Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода, нарахована судді відповідно до цього Закону з 1 січня 2012 року не може бути меншою, ніж його середній дохід за попередні 12 місяців.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області №203 від 09.07.2012 року та №204 від 09.07.2012 року, матеріальне забезпечення позивача не зменшилось, у порівнянні з його середнім доходом за попередні 12 місяців.

Вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 фінансів України довічного грошового утримання, зобовязання Державного казначейства України перерахувати кошти з рахунку ОСОБА_4 фінансів України на рахунок позивача, є безпідставними, оскільки зазначені відповідачі в правовідносинах з позивачем не перебувають, зобовязань щодо такого нарахування та виплати перед ним не мають. Крім того, Державне казначейство України та її територіальні органи здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів та проводить платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову Рівненським окружним адміністративним судом від 9 липня 2012 року винесено відповідно до позовних вимог з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "09" липня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) С.М.Хаюк

судді: (підпис)

(підпис) ОСОБА_6

ОСОБА_2

З оригіналом згідно: суддя ________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,35600

3- відповідачу ОСОБА_4 фінансів України вул. М.Грушевського, 12/2,м.Київ,01008 Державна судова адміністрація України вул. Липська, 18/5,м. Київ,Центральна Частина Києва, Київ,01601 Державне казначейство України вул. Бастіонна, 6,м.Київ,01014