Справа № 623/2574/13-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р. Справа № 623/2574/13-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.08.2013р. по справі № 623/2574/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції в Харківській області , Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області , Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області

про визнання незаконною постанови відділу державної виконавчої служби про повернення виконавчого документа, з клопотанням про поновлення строку подання,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, 17.07.2013 року звернувся до суду з позовом, після уточнень якого, просив:

визнати протиправними дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень - заступника начальника відділу ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області щодо невиконання постанови Ізюмського міськрайонного суду від 1 вересня 2010 року у справі №2-1071/2010 року, про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області призначити і виплатити суму одноразової допомоги на оздоровлення за період 2007 - 2009 років з урахуванням абзацу 7 ч. 4 ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за вирахуванням раніше сплачених сум вищезазначеної соціальної допомоги; призначити і виплатити одноразову допомогу до 5 травня згідно ч. 5 ст. 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту за 2008-2009роки; стягнути з управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. і забезпечення відповідної виплати за виконавчим провадженням ВП №34664214 та ВП №29472697 за виконавчим листом №2-1071/2010 року від 23.07.12 р. в частині стягнення перерахованої допомоги на оздоровлення за 2007-2009 рік в розмірі 8685,00 грн. та допомогу до 5 травня за 2008-2009 рік в розмірі 7002,00 грн. за повернення виконавчого документа стягувачу;

визнати незаконними постанови заступника начальника відділу ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області від 27.06.2013р. про повернення виконавчого документа ВП №34664214 та від 24.10.2012р. про повернення виконавчого документа ВП №29472697;

зобов'язати ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області здійснити заходи та провести примусове виконання судового рішення та виконавчими листами виконавчого провадження ВП №34664214 та ВП №29472697;

визнати протиправними дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень - Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області щодо невиконання приписів Порядку виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 р. N 845 (у редакції Постанови КМ від 30 січня 2013р. N45) та не здійснення попереднього розгляду документів і не визначення необхідності отримання від стягувана інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів, не повідомлення стягувачеві (представникові стягувана) результати попереднього розгляду документів і повернення без виконання виконавчого листа №2-1071/201 року від 23.07.12 р. та зобов'язати здійснити заходи і провести виконання судового рішення та виконавчого листа №2-1071/2010 року від 23.07.12 р. за виконавчим провадженням ВП №34664214 та ВП №29472697 в частині стягнення з боржника нарахованої допомоги на оздоровлення за 2007-2009 рік в розмірі 8685,00 грн. та допомогу до 5 травня за 2008-2009 рік в розмірі 7002,00 грн. в межах визначеної компетенції;

визнати протиправними дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень - управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області ( надалі - УПСЗН) щодо невиконання постанови Ізюмського міськрайонного суду від 1 вересня 2010р. справі №2-1071/2010 року про зобов'язання УПСЗН здійснити перерахунок щорічної допомоги відповідно ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ч. 5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» і забезпечення відповідної виплати з урахуванням виплаченої суми допомоги на оздоровлення за 2007-2009 рік в розмірі 8685,00 грн. допомогу до 5 травня за 2008-2009 рік в розмірі 7002,00 грн. за виконавчим провадженням ВП №934664214 та ВП №29472697 і невиконання приписів Порядку виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постанову КМ України від 03.08.2011 р. №845 (у редакції Постанови КМ від 30 січня 2013р. №45) щодо надіслання боржником органу Казначейства документів та відомостей на виконання судового рішення;

задовольнити заяву та постановити рішення про зміну способу і порядку виконання рішення у справі №2- 1071/2010 року, про зобов'язання УПСЗН призначити і виплатити суму одноразової допомоги на оздоровлення за період 2007- 2009 років з урахуванням абзацу 7 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за вирахуванням раніше сплачених сум вищезазначеної соціальної допомоги; призначити виплатити одноразову допомогу до 5 травня згідно ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту " за 2008-2009 роки, в частині стягнення нарахованої на виконана судового рішення перерахованої допомоги на оздоровлення за 2007-2009 рік в розмірі 8685,00грн. та допомогу до 5 травня за 2008-2009 рік в розмірі 7002,00 грн. за матеріалами виконавчого провадження ВП №34664214 та ВП №29472697 за виконавчим листом №2-1071/2010 року від 23.07.12 р;

зобов'язати суб'єктів владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківській області від 27 серпня 2013 року в задоволенні позовних вимог про визнання незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження, визнання дій і бездіяльності, відновлення порушуваного права, зобов'язання чинити певні дії, зміну способу і порядку виконання рішення суду відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з постановою суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківській області від 27 серпня 2013 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 11.10.2011 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області видано виконавчий лист по справі №2-1071/2010, яким зобов'язано УПСЗН Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області призначити та виплатити ОСОБА_1 суми одноразової допомоги на оздоровлення за період з 2007-2009 років з урахуванням абзацу 7 ч. 4 ст. 48 Закону України №796 ХІІ, за вирахуванням раніше сплачених сум вищезазначеної соціальної допомоги та одноразову допомогу до 5 травня згідно ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" за 2008-2009 роки, за вирахуванням раніше сплачених сум.

Цим же судом 23.07.2012 року видано виконавчий лист по справі №2-1071/2010, яким зобов'язано УПСЗН Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області призначити і виплатити ОСОБА_1 суму одноразової допомоги на оздоровлення за період з 2007-2009 років з урахуванням абзацу 7 ч. 4 ст. 48 Закону України №796 ХІІ, за вирахуванням раніше сплачених сум вищезазначеної соціальної допомоги та призначити і виплатити одноразову допомогу до 5 травня згідно ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" за 2008-2009 роки, за вирахуванням раніше сплачених сум вищезазначеної соціальної допомоги.

Заступником начальника ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області винесено постанови про повернення виконавчих документів з примусового виконання виконавчих листів №2-1071/2010 (ВП №34664214 від 27.06.2013р. та ВП №29472697 від 24.10.2012р.) (а.с. 10,11).

Підставою для винесення спірних постанов зазначено п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що рішення суду в частині нарахування та перерахування одноразової допомоги до 5 травня та допомоги на оздоровлення управлінням праці та соціального захисту населення Ізюмської РДА виконано, а в частині виплат цих коштів не виконано за відсутністю коштів.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірні постанови за ВП № 29472697 та ВП № 34664214 заступника начальника ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області винесені з дотриманням вимог діючого законодавства на час їх винесення та у відповідності до фактичних обставин справи, тобто з додержанням вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому скасуванню не підлягають.

Проте, судом першої інстанції в резолютивній частині з незрозумілих причин було зазначено про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження (без зазначення її реквізитів), яка взагалі предметом позову не була, так як позовні вимоги стосувались постанов про повернення виконавчого документу. Постанови про повернення виконавчого документу, скасування яких і було предметом позову, в резолютивній частині рішення суду першої інстанції не згадуються взагалі.

Також, в своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що на момент розгляду справи виконавчі провадження за вищевказаними виконавчими листами завершено відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", а тому відсутні підстави для застосування вимог ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України щодо зміни способу і порядку виконання судового рішення.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання.

Згідно з ч. 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень - заступника начальника відділу ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області щодо невиконання постанови Ізюмського міськрайонного суду від 1 вересня 2010 року у справі №2-1071/2010 року, визнання незаконними постанов заступника начальника відділу ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області від 27.06.2013р. про повернення виконавчого документа ВП №34664214 та від 24.10.2012 р. про повернення виконавчого документа ВП №29472697 та зобов'язання ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області здійснити заходи та провести примусове виконання судового рішення за виконавчими листами виконавчого провадження ВП №34664214 та ВП №29472697, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судовим розглядом встановлено, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області знаходились виконавчі провадження №29472697 та №34664214 по виконанню виконавчих листів № 2-1071/2010 про призначення і виплату ОСОБА_1 суми одноразової допомоги на оздоровлення та допомоги до 5 травня.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень 26.10.2011 року та 10.10.2012 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець вживав передбачені Законом "Про виконавче провадження" певні заходи примусового виконання рішень, перевіряв наявність коштів на рахунках боржника.

Листами, Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області повідомило, що ОСОБА_1 проведене часткове виконання судового рішення в частині перерахунку допомоги. Що стосується виплати даних грошових коштів зазначено, що рішення в цій частині не виконано у зв'язку з відсутністю коштів для забезпечення виконання судових рішень.

Заступник начальника відділу ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області винесено постанови про повернення виконавчих документів з примусового виконання виконавчих листів №2-1071/2010 (ВП №34664214 від 27.06.2013р. та ВП №29472697 від 24.10.2012р.).

Підставами для прийняття вказаних постанов зазначено, що рішення в цій частині виплати коштів не виконано у зв'язку з відсутністю коштів відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" та Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік" та, що відповідно до вище зазначених Законів про Державний бюджет України видатків на виплату сум за рішенням судів не передбачено.

Вказані обставини не ґрунтуються на фактичних обставинах, оскільки Прикінцевими положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" установлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вичинялись дії по виконанню виконавчих листів №2-1071/2010, а тому колегія суддів вважає, що в задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності заступника начальника відділу Ізюмського МРУЮ Харківської області щодо невиконання постанови Ізюмського міськрайонного суду від 01.09.2010 року слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними постанов про повернення виконавчих документів, судова колегія зазначає, що вона судом першої інстанції не вирішена.

Судом першої інстанції винесено постанову, про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження.

А тому, згідно з приписами ч. 2 ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є вирішення не всіх позовних вимог або питань

Колегія суддів зазначає, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Колегія суддів зазначає, що заступником начальника відділу ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області необґрунтовано винесено постанови про повернення виконавчих документів з примусового виконання виконавчих листів №2-1071/2010 (ВП №34664214 від 27.06.2013р. та ВП №29472697 від 24.10.2012р.), так як державний виконавець діяв не у межах та у спосіб, що передбачено конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 Закону "Про виконавче провадження" вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що заступник начальника відділу ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області застосував не всі дії по виконанню судового рішення, а тому постанови про повернення виконавчих документів з примусового виконання виконавчих листів №2-1071/2010 (ВП №34664214 від 27.06.2013р. та ВП №29472697 від 24.10.2012р.) є неправомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог . Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Тому, згідно приписів ст. 11 КАС України, колегія суддів вважає, що для захисту порушених прав позивача, можливим вийти за межі позовних вимог та необхідно прийняти рішення щодо скасування постанов заступника начальника відділу ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області про повернення виконавчих документів з примусового виконання виконавчих листів №2-1071/2010 (ВП №34664214 від 27.06.2013р. та ВП №29472697 від 24.10.2012р.).

Відповідно до ч.1 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувану визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби, або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

А тому, позовна вимога про зобов'язання ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області здійснити заходи та провести примусове виконання судового рішення за виконавчими листами виконавчого провадження ВП №34664214 та ВП №29472697 є передчасна.

Колегія суддів зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та спрямовано на відновлення порушених прав, свобод та інтересів. Виходячи із змісту законодавства воно не може регулювати суспільні відносини на майбутнє.

Таким чином, суд не може зобов'язати відповідача в майбутньому вчинити дії, які він зобов'язаний зробити в силу закону. Станом на дату розгляду даної справи у суду відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому та підстави вважати, що відповідач буде відмовлятись від виконання таких дій.

Отже, позовні вимоги у даній частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень - Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області щодо невиконання приписів Порядку виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 р. N 845 (надалі - Порядку виконання судових рішень), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 2 ст. 3 цього Закону передбачено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, унормовано Порядком № 845).

Згідно з до п.2 зазначеного Порядку боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Відповідно до п.6 Порядку № 845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 12.07.2013 року звертався до Ізюмського управління Державної казначейської служби з заявою, в якій просив виконати судове рішення щодо стягнення з боржника допомоги та перерахувати кошти згідно реквізитів Приватбанку. Разом з заявою додав: оригінал виконавчого документу, копії постанов про повернення виконавчих документів з підтвердженнями про нарахування допомоги на оздоровлення за 2007-2099 рік в розмірі 8685,00 грн. та допомоги до 5 травня за 2008-2009 роки в розмірі 7002,00 грн. (а.с. 34, зворотній бік).

Листом №02/29-857 від 22.07.2013 року Ізюмське управління Державної казначейської служби України Харківської області надало відповідь, в якому вказало, що стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів, оригінал виконавчого документа, судові рішення про стягнення коштів, оригінал або копію розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Проте, так як у виконавчому документі не визначена сума, то позивачу потрібно звернутись до Ізюмського міськрайонного суду в порядку ст. 220 ЦПК України з заявою про ухвалення додаткового рішення (а.с.35).

Таким чином, Ізюмське управління Державної казначейської служби України Харківської області вказало, що виконавчий лист №12-1071/2010 від 23.05.2012 року, який був наданий ОСОБА_1 не є рішенням про стягнення коштів, оскільки у виконавчому документі не визначена сума стягнень.

Відповідно до п.9 Порядку виконання судових рішень орган Державної казначейської служби повертає виконавчий документ стягувачеві у разі коли він не підлягає виконанню цим органом .

Оскільки позивачем до заяви про стягнення коштів додано виконавчі листи про зобов'язання призначити та виплатити допомогу, а не про стягнення коштів, судова колегія дійшла до висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог п.9 Порядку № 845 .

За вказаних обставин є безпідставним твердження позивача про порушення органом Державної казначейської служби процедури вирішення його заяви та про необхідність здійснювати після отримання його заяви про стягнення коштів витребування у нього інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів.

Таким чином, позовні вимоги до Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області є необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії та бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківське області по невиконанню постанови Ізюмського міськрайонного суду від 1 вересня 2010р. у справі №2-1071/2010 про зобов'язання здійснити перерахунок щорічної допомоги, невиконання приписів Порядку №845 щодо надіслання боржником органу Казначейства документів і відомостей на виконання судового рішення, колегія суддів вказує наступне.

Підставою для звернення позивача із вищевказаними позовними вимогами фактично було невиконання відповідачем рішень судів, які вступили в законну силу.

Судовим розглядом встановлено, що позивач, звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, порушив питання, що стосуються здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, порядок розгляду якого визначений в ст. 267 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що ст. 267 КАС України встановлює повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах з метою забезпечення їх повного, правильного і своєчасного виконання. Вказана стаття передбачає дві процесуальні форми контролю адміністративного суду за виконанням судових рішень в адміністративних справах, це судовий контроль за ініціативою суду, що ухвалив відповідне судове рішення та судовий контроль за ініціативою осіб, які беруть участь у справі, чи інших заінтересованих осіб. У силу принципу офіційності суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, у тому ж кількісному і, якщо це можливо, персональному складі має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, який програв справу і на якого покладено певні обов'язки, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Це може бути зроблено у тому ж самому судовому рішенні (у резолютивній частині) або в письмовій ухвалі.

За приписами ч. 9. ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду. І лише у разі відповідності заяви вимогам, визначеним ст. 267 КАС України, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. При цьому у разі невідповідності заяви визначеним вимогам вона ухвалою суду, повертається заявнику.

Також колегія суддів зазначає, що особа, яка бере участь у справі, може звернутися до суду із заявою про вирішення питання щодо судового контролю за виконанням судового рішення в будь-який час після проголошення постанови. Така заява (клопотання) передається судді, який розглядав справу і розглядається в межах того самого провадження. Нова адміністративна справа не оформлюється.

Необхідно зазначити, що згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Положеннями ст. 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін. Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. За приписами ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином колегія суддів зазначає, що позивач звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом фактично просить зобов'язати відповідача виконувати рішення суду, яке вже набрало законної сили і в силу приписів статей 14 та 255 КАС повинно виконуватися відповідачем без ухвалення будь-яких додаткових судових рішень. Суд першої інстанції не в праві зобов'язувати відповідача виконувати чи не виконувати рішення суду, яке і так є обов'язковим до виконання для осіб, які беруть участь у справі. Чинним законодавством України не передбачено права суду приймати рішення про зобов'язання виконувати інше рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов'язання УПСЗН Ізюмської міської ради Харківської області вчинити дії щодо виконання судового рішення не підлягають розгляду в порядку загального провадження адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не врахував вищезазначених обставин, що призвело до не правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 203 КАС постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції в частині цієї позовної вимоги прийнята з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження у справі.

Щодо позовних вимог про задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення у справі №2-1071/2010 року, судова колегія зазначає.

Управлінням соціального захисту населення Ізюмської райдержадміністрації Харківської області рішення суду в частині перерахунку допомоги виконано.

Судовим розглядом встановлено, що боржником рішення суду в частині виплати коштів не виконано у зв'язку з відсутністю коштів.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Тобто зі змісту вказаної норми випливає, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, не змінюючи при цьому його змісту. Відстрочити або розстрочити, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суд може лише у виняткових випадках.

Таким чином, підставою для вирішення питання про встановлення чи зміну способу і порядку виконання судового рішення є встановлення судом факту наявності об'єктивних обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, або роблять його неможливим.

Колегія суддів зазначає, що при зміні способу виконання судового рішення, ст. 263 КАС України передбачено зміну чи встановлення способу виконання саме резолютивної частини рішення, яка містить висновки по суті позовних вимог, тому суд не може змінювати змісту резолютивної частини судового рішення та способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи по суті.

Позивач просить стягнути з боржника на його користь суму одноразової допомоги на оздоровлення за період з 2007-2009 років з урахуванням абзацу 7 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за вирахуванням раніше сплачених сум вищезазначеної соціальної допомоги та призначити виплатити одноразову допомогу до 5 травня згідно ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту " за 2008-2009 роки, в частині стягнення нарахованої на виконана судового рішення перерахованої допомоги на оздоровлення за 2007-2009 рік в розмірі 8685,00грн. та допомогу до 5 травня за 2008-2009 рік в розмірі 7002,00грн. за матеріалами виконавчого провадження ВП №34664214 та ВП №29472697 за виконавчим листом №2-1071/2010 року від 23.07.12р.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що запропонований заявником спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення, що є неприпустимим.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 8 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що факт належного фінансування боржника у виконавчому провадженні, не є безумовним свідченням наявності обставин, які ускладнюють виконання судового рішення боржником, або роблять його виконання неможливим. Відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не звільняє боржника від виконання рішення суду, та не є обставиною, яка ускладнює його виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач просить фактично про зміну змісту судового рішення, та виходить за межі такого змісту.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про зміну порядку і способу виконання рішення у справі №2- 1071/2010 року.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання суб'єктів владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Судова колегія зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Вказаній нормі кореспондуються положення абз. 7 п. 4 ч. 1 ст. 163, абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень-відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У разі звернення позивача із заявою про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття постанови у справі суд ухвалою відмовляє у задоволенні такої заяви, оскільки, згідно ч. 4 ст. 257 КАС України в подальшому, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів дійшла висновку, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в резолютивній його частині має бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі. Разом з цим, слід зазначити, що вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції частково задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм процесуального та матеріального права, які призвели до ухвалення частково неправильного рішення, підлягає частковому скасуванню, зміні постанови в частині та частковому закриттю провадження.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.08.2013р. по справі № 623/2574/13-а скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження та змінити, доповнивши її наступним:

позовні вимоги ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області про визнання незаконними постанов заступника начальника відділу ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області про повернення виконавчих документів з примусового виконання виконавчих листів №2-1071/2010 (ВП №34664214 від 27.06.2013р. та ВП №29472697 від 24.10.2012р.) - задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати постанови заступника начальника відділу ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області про повернення виконавчих документів з примусового виконання виконавчих листів №2-1071/2010 (ВП №34664214 від 27.06.2013р. та ВП №29472697 від 24.10.2012р.).

Постанову суду першої інстанції в частині позовної вимоги про визнання протиправними дії та бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківське області щодо невиконання постанови Ізюмського міськрайонного суду від 1 вересня 2010р. у справі №2-1071/2010 про зобов'язання здійснити перерахунок щорічної допомоги - скасувати, прийняти нове рішення про закриття провадження по справі.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Мельнікова Л.В. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 17.04.2015 р.