Справа № 2а-735/10/1070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2015р. м. Київ К/9991/63526/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2011

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2011

у справі № 2а-735/10/1070

за позовом Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області

до Комунального підприємства «Васильківтепломережа»

про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2010 позов задоволено. Стягнуто з КП «Васильківтепломережа» борг в сумі 336517 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2011 постанову суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2011 виправлено допущені описки в постанові від 10.05.2011: в четвертому абзаці замість «відповідач» зазначено «позивач»; на сторінці 3 в десятому абзаці постанови, а також на сторінці 4 в другому абзаці постанови внесено виправлення, які зводяться до того, що судом заміно помилково вказаний податок на прибуток на податок на додану вартість.

Васильківська ОДПІ Київської області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача податковий борг в сумі 336517 грн., який утворився у зв'язку з несплатою пені в сумі 145182,93 грн. та заборгованості в сумі 191334,90 грн., яка, своєю чергою утворилася у зв'язку з тим, що відповідач за декларацією з ПДВ за грудень 2008 року самостійно визначив податкове зобов'язання з цього податку в сумі 312906,00 грн., а за декларацією за січень 2009 року - в сумі 73021 грн. Податкові зобов'язання відповідач сплатив своєчасно згідно з платіжними дорученнями від 21.01.2009 № 106 в сумі 312906,00 грн. та від 11.02.2009 № 178 в сумі 73021,00 грн., однак позивач зарахував сплачені поточні зобов'язання в рахунок оплати податкового боргу відповідача за попередні періоди.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у податкового органу відсутні повноваження змінювати призначення платежу, який було самостійно визначено платником податків у платіжних доручення під час виконання ним свого обов'язку при сплаті сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість, та направляти суми на погашення податкового боргу за інший податковий період.

Суд касаційної інстанції погоджується з вказаною позицією суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 № 1251-XII (чинного на час виникнення спірних відносин) обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до п.п. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4, п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (чинного на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон № 2181-ІІІ) платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, та зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації.

Згідно із п.п. 5.4.1. п. 5.4 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Пунктом 7.7. статті 7 Закону № 2181-ІІІ визначена рівність бюджетних інтересів. З цією метою визначено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Разом з тим податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Законом № 2181-ІІІ були визначені заходи, які могли вживатися контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, і серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Відповідно до п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону № 2181-ІІІ активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу. У разі, якщо такого платника податків визнано банкрутом, черговість задоволення претензій кредиторів визначається законодавством про банкрутство.

З наведеного випливає, що податковий орган не мав права самостійно змінювати призначення платежу визначеного платником податків.

Суд касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених обставин. Підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун