Справа № 756/2482/15-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 756/2482/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Камбулов Д.Г.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Петрика І.Й.
Суддів:Борисюк Л.П.,
Собківа Я.М.,
При секретарі:Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва, про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 пред'явила позов до Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202, п. 4 ч. 1ст. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, позивач перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва з 17.05.2012 року та отримує пенсію за віком згідно Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

28.01.2015 року ОСОБА_5 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії, на що отримала відмову.

Позивач вважає, що відповідач порушує її права на отримання пенсії в повному обсязі, оскільки при проведенні пенсійних виплат не враховуються і не беруться до уваги фактичні дані матеріалів її пенсійної справи, у зв'язку з чим розмір пенсії значно менший від того, який їй належить за законом, а саме: відповідачем при обрахунку коефіцієнта страхового стажу не враховано період перебування її в академічній відпустці з 31.03.1978 року по 11.02.1979 року. Неправомірно не враховано період її роти в МСП «СТІВ» з 01.06.1992 року по 31.12.1994 року при обрахунку коефіцієнта страхового стажу. При розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати неправомірно не взято для підрахунку показник рівня заробітної плати за період з 01.01.1982 по 31.12.1986 року на рівні « 0,0000». При розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати неправомірно враховано період перебування позивачки на обліку, в Оболонському районному центі зайнятості (з 28.03.2003 по 12.03.2004 року). Неправомірно включає показник доходу позивача за період січень-лютий 2003 року в розрахунок індивідуального коефіцієнта заробітної плати.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, ОСОБА_5 звернулась із даним позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не погоджується із огляду на наступне.

Щодо висновку суду першої інстанції, що період перебування ОСОБА_5 в академічній відпустці з 31.03.1978 р. по 11.02.1979 р. не повинен включатися у загальний трудовий стаж, колегія суддів зазначає наступне.

Питання надання академічних відпусток, станом на 31.03.1978 p., регулювалося Інструктивно-методичними вказівками «Про порядок надання академічних відпусток студентам вищих та учням середніх спеціальних закладів освіти за медичними показниками», затвердженими Міністерством охорони здоров'я СРСР 17 серпня 1964 року і Міністерством вищої і середньої спеціальної освіти СРСР 9 вересня 1964 року (надалі - «Інструкція»), відповідно до пункту 1 якого: «основанием для предоставления академических отпусков студентам по медицинским показаниям является снижение трудоспособности вследствие нарушений функции организма, обусловленных хроническими заболеваниями, анатомическими дефектами, длительными и частыми заболеваниями, а также беременностью и родами».

В той же час, у вказаному Порядку, що затверджений МОЗ СРСР 17 серпня 1964 року і Міносвіти СРСР 9 вересня 1964 року, та який діяв на момент надання академічної відпустку ОСОБА_5, процитованого судом першої інстанції в оскаржуваній постанові абзацу 2 не існувало, а вказаний абзац зовсім іншого змісту.

Відповідно до пункту 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (з 01.01.2004 p.), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, згідно із пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується період навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, і т.п., але за умови, що після навчання присвоєна кваліфікація і навчання відбулося до 1 січня 2004 року. У цьому випадку час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Оскільки на момент надання академічної відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами ОСОБА_5 час такої відпустки вважався періодом навчання, то він повинен зараховуватись до стажу роботи при призначенні пенсії.

Зазначене підтверджується позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 08 липня 2009 р. у справі № к-20625/08, в якій зазначено, що відпустка виключає будь-який запис в трудову книжку, тому період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв'язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов'язків.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується висновку суду першої інстанції стосовно правомірності невключення відповідачем трудового стажу ОСОБА_5 з 01.06.1992 р. по 31.12.1994 р. до загального стажу колегія суддів зазначає наступне.

З заперечень відповідача вбачається, що запис трудової книжки позивача № 9, що в графі 4, запис зроблений іншою ручкою, ніж в інших графах відповідного запису (до і після), ще й почерком, що відрізняється.

Таким чином відповідача дійшов висновку, що вказаний факт дає підстави вважати даний запис виправленням та зазначив, що випадку виправлення відомостей поряд з такими виправленням повинен бути обов'язковий запис «виправленому вірити» з відповідною засвідчувальною печаткою, а в записі № 9 трудової книжки позивача в графі 4 відповідний запис відсутній».

В той же час, відповідно до ст. 81 КАС України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу.

Колегія суддів зазначає, що суд та відповідач не володіють спеціальними знаннями для визначення ідентичності почерку.

Відповідно до частини 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім-випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Крім цього, згідно абзацу 3 п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції і Міністерства соціальної захисту населення України від 29.07.93 р.№ 58, зареєстрованим у Мін'юсті України 17.08.93 р. за №110, в разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконує власник або уповноважений ним орган, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівникові в цьому потрібну допомогу.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідачем не конкретизовано, який саме запис був неправильним чи неточним, внаслідок чого потребував виправлення. Таким чином, виправлення здійснюється лише у випадку виявлення неправильного або неточного запису в трудовій книжці, однак такий запис (виправлений) у трудовій книжці відсутній, а твердження відповідача про наявність виправлення в трудовій книжці нічим не підтверджено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що запис в трудовій книжці виконаний іншою ручкою та почерком який нібито відрізняється не є виправленням в розумінні вищевказаної Інструкції.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо висновку суду першої інстанції стосовно правомірності включення відповідачем при розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати доходу позивача за період з 01.01.1982 по 31.12.1986 на рівні « 0,0000» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

В оскаржуваній постанові суд вказав, «що страховий стаж позивача з 1 липня 2000 року становить 45 місяців (відповідно до даних персоніфікованого обліку). Загальний стаж позивача відповідно до записів трудової книжки складає 25 років, 11 місяців, 12 днів. Тому, довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв для позивачем обов'язково має бути надана. Однак, така довідка позивачем не надавалась, тому відповідачем правомірно врахована заробітна плата позивача з 1 липня 2000 року (за 45 місяців) на підставі даних персоніфікованого обліку та заробітна плата (за 60 місяців) до 1 липня 2000 року (з 01.01.1982 по 01.07.2000) у нульовому розмірі в зв'язку з відсутністю даних про таку заробітну плату».

Вказана позиція суду не відповідає дійсності, оскільки апелянт подавав відповідачу довідку про заробітну плату з 01.07.1995 р. по 30.06.2000 p., проте останній безпідставно відмовився брати її до уваги, а саме: не конкретизував в чому полягає неналежність її оформлення, не вказав, які саме документи необхідні на підтвердження заробітків та не надав можливість позивачу їх долучити.

Надання вказаної довідки відповідачу підтверджується листом від 30.07.2012 р. №8343/06/В-489, який позивачем долучено до матеріалів справи.

Згідно з приписами частини 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» можна зробити висновок, що у випадку, якщо відповідач до розрахунку включав період страхового стажу до 1 липня 2000 року, то він має взяти реальні показники заробітної плати (доходу), що отримувала ОСОБА_5 Як видно із трудової книжки, в цей час ОСОБА_5 працювала інженером лабораторії програмного забезпечення «ВНДІПКНАФТОХІМ», а отже, отримувала заробітну плату.

Відповідачу законодавством не надано право та не передбачений обов'язок при розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати встановлювати рівень заробітної плати на « 0,0000», якщо відсутня інформація про конкретний розмір заробітної плати особи за той чи інший період.

Колегія суддів зазначає, що для обчислення пенсії повинна бути наявною саме заробітна плата (дохід), тобто її фактичне нарахування чи отримання, врахуванням же для обчислення пенсії періодів, коли позивач не працював і заробітну плату (дохід) не отримував, частиною 1 статті 40 Закону № 1058 не передбачено.

Отже, включення відповідачем заробітної плати для обчислення пенсії за цей період як доходу - 0 грн. суперечить змісту Закону № 1058, з огляду на що, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо висновку суду першої інстанції стосовно правомірності автоматичної оптимізації відповідачем місяців страхового стажу ОСОБА_5, колегія суддів зазначає наступне.

В оскаржуваній постанові судом зазначено: «при обчисленні пенсії позивачці проведено автоматично оптимізацію місяців страхового стажу з найневигіднішою заробітною платою в обсязі 10% страхового стажу (31 місяць) з 01.06.1984р по 31.12.1986 p., що підтверджується розрахунком заробітку з відповідними відмітками. За проведенням оптимізації письмово позивачка до відповідача не зверталась. Пенсія позивачу призначена на підставі наявних даних у розмірі мінімальної пенсії за віком, що підтверджується відповідним протоколом».

Однак, згідно з абзацом 3 ч. 1 ст. 40 Закону 1058-IV за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом 3 ч. 1 ст. 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі…

Таким чином, відповідачем неправомірно та на власний розсуд було прийнято рішення про оптимізацію місяців, дохід за які враховується при обчисленні пенсії.

Із вищезазначеного слідує, що особа, якій призначається пенсія за віком, має право виключити із розрахунку розміру пенсії період, за який особа отримувала заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії до 60 календарних місяців, але не більше 10 відсотків тривалості страхового стажу. В даному випадку такий період не може бути більшим 31 місяця.

Оскільки Закон передбачає, що саме за вибором особи має визначатись період, який підлягає виключенню, апелянт правомірно мав право на виключення з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, період перебування на обліку в Оболонському районному центрі зайнятості (з 28.03.2003 по 12.03.2004 р.), що у сукупності складає повних 12 місяців.

Крім того, твердження суду першої інстанції про те, що позивач за проведенням оптимізації письмово не зверталась спростовується матеріалами справи, а саме: заявою ОСОБА_5 до УПФУ в Оболоноському районі м. Києва, зареєстрованою 28.01.2015 року (а.с. - 15) та листом відповідача від 30.01.2015 року № 1500/06/В-36 (а.с. - 20).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо відмови позивачу у виключенні періоду «січень-лютий 2003 року» з розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058 коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу визначається в результаті ділення суми заробітної плати застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески, на середню заробітну плату в Україні, з якої сплачено страхові внески.

Таким чином, у випадку якщо з доходу особи не сплачувались страхові внески (так як у січні та лютому 2003 року), то й враховувати вказаний період при розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати немає законних підстав.

Відсутність доходу у вказаний період, а відтак і відсутність страхових внесків, підтверджується як даними відповідача, що містяться у розрахунку Індивідуального коефіцієнті заробітної плати та заробітку для обчислення розміру пенсії, так і даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо індексації пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 42 Закону № 1058 визначено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Формулювання судом першої інстанції частини 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003р. № 1078 (надалі - «Порядок №1078») є недостовірним та «вирваним» з контексту. Оскільки частиною 2 Порядку №1078 визначено, що «індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії...».

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (1 січня 2003 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою КМУ від 21.02.2001 № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу.

Отже, апелянту належить до виплати не лише частина пенсії, невиплачена з вини Управління ПФУ, а й компенсація за втрату частини грошових коштів у зв'язку з порушенням термінів виплати такої частини пенсії.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню є помилковим.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому вбачаються підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 94, 160, 183-2, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва щодо відмови в здійсненні перерахунку коефіцієнта страхового стажу ОСОБА_5, здійсненні перерахунку індивідуального коефіцієнта заробітної плати ОСОБА_5 та здійсненні перерахунку належної до виплати ОСОБА_5 пенсії.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва провести перерахунок та виплату ОСОБА_5 пенсії з урахуванням:

- перерахунку коефіцієнта страхового стажу ОСОБА_5 з урахуванням періоду перебування в академічній відпустці з 31.03.1978 р. по 11.02.1979 р. та періоду роботи в МСП «СТІВ» з 01.06.1992 р. по 31.12.1994 р.;

- перерахунку коефіцієнта заробітної плати, без урахування періоду до 01.07.2000 року та без врахування періоду з 01.01.2003 по 27.02.2003 і періоду перебування в Оболонському районному центрі зайнятості з 28.03.2003 р. по 12.03.2004 р.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі міста Києва виплатити ОСОБА_5 компенсацію в розмірі невиплаченої частини пенсії за період починаючи з 17 травня 2012 року з урахуванням індексації грошових доходів та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.Й. Петрик

Судді: Л.П. Борисюк

Я.М. Собків

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.