Справа № 2а-9989/10/1370
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2011 р. № 2а-9989/10/1370
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого-судді Качур Р. П.
За участю секретаря судового засідання Подібки М. З.
представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 (без довіреності) розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Львівської митниці Державної митної служби України за участю третьої особи Головного управління Державного казначейства України у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування рішень, стягнення надмірно сплачених коштів, -
4 листопада 2010 року фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України та Головного управління Державного казначейства України у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування рішень, стягнення надмірно сплачених коштів.
Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву № 30/19-1732 від 30.11.2010 року. Відповідач вважає, що Львівська митниця має правові підстави для визначення митної вартості ввезеного в Україну товару за шостим (резервним) методом, оскільки представленні декларантом документи не дають можливості визначити правильність задекларованої ним митної вартості товару за методом № 1, відповідно до ст. 266 Митного кодексу України. Крім того, зазначає, що позивач не надав усі додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, що стало підставою для самостійного визначення відповідачем митної вартості товару. Просить у позові відмовити.
Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, просили в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи в їх сукупності, суд встановив наступні факти та правовідносини.
08.10.2010 р. митним брокером ТзОВ «РАС ЛОГІСТИК»для митного оформлення товару було подано:
- вантажно-митну декларацію (надалі ВМД) № 209000012/2010/015053. В графі 42 ВМД вказано сплачену суму за товар в розмірі 113775,05 грн., згідно графи 43 вартість визначено за 1 методом;
- ВМД № 209000012/2010/015051. В графі 42 ВМД вказано сплачену суму за товар в розмірі 112421,83 грн., згідно графи 43 вартість визначено за 1 методом;
Митна вартість товару у вантажно митних деклараціях вказана декларантом на підставі:
Згідно цінника від 24.12.2009 р., виданого на 2010 р., ціна бляхи покритої залежить від товщини прокату (0,8-1,1) і складає 720 1020 доларів США.
Посадовими особами відповідача проведено митний огляд товарів, що переміщуються:
- за ВМД № 209000012/2010/015053 від 08.10.2010 р. Під час митного оформлення виникли сумніви у достовірності заявленої декларантом митної вартості. У звязку із цим було прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400130/1 від 08.10.2010 р., згідно якого сума вартості за одиницю товару, визначена шостим методом, становить 1,33 доларів США за 1 кг металу.
- за ВМД № 209000012/2010/015051 від 08.10.2010 р. Під час митного оформлення виникли сумніви у достовірності заявленої декларантом митної вартості. У звязку із цим було прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400129/1 від 08.10.2010 р., згідно якого сума вартості за одиницю товару, визначена шостим методом, становить 1,33 доларів США за 1 кг металу.
- за ВМД № 209000012/2010/015050 від 08.10.2010 р. Під час митного оформлення виникли сумніви у достовірності заявленої декларантом митної вартості. У звязку із цим було прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400128/1 від 08.10.2010 р., згідно якого сума вартості за одиницю товару, визначена шостим методом, становить 1,20 доларів США за 1 кг металу.
В декларації митної вартості №209000012/2010/015050 посадовою особою відповідача вчинено запис про необхідність подання додаткових документів: прайс-лист від виробника; калькуляцію виробництва; бухгалтерські документи підтвердження вартості; рахунок фактуру про закупівлю товару відправником. На зворотньому боці вказаної декларації декларантом позивача вчинено напис «після проведення процедури консультацій з оцінкою м/о ознайомлений».
В декларації митної вартості №209000012/2010/015051 посадовою особою відповідача вчинено запис про необхідність подання додаткових документів: прайс-лист від виробника; калькуляцію виробництва; бухгалтерські документи підтвердження митної вартості; рахунок фактуру про закупівлю товару відправником. На зворотньому боці вказаної декларації декларантом позивача вчинено напис: «після проведення процедури консультацій з оцінкою м/о ознайомлений».
В декларації митної вартості №209000012/2010/015053 посадовою особою відповідача вчинено запис про необхідність подання додаткових документів: рахунок фактуру про закупівлю товару продавцем у виробника; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми виробника товару калькуляцію виробництва; бухгалтерські документи підтвердження вартості та ін. На зворотньому боці вказаної декларації декларантом позивача вчинено напис «після проведення процедури консультацій з оцінкою м/о ознайомлений».
Приймаючи рішення, суд виходив з наступного.
Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України від 11.07.2002 (надалі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до ст. 260 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.
Статтею 262 МК України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.
Права та обовязки декларанта, який декларує митну вартість товару, визначено ст. 264 МК України. Заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. У разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.
В свою чергу, відповідно до ст. 265 МК митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості. Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.
Порядком здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 р. № 339 (надалі Порядок № 339) визначено, що контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до ст. 41 МК України шляхом трьох взаємоповязаних дій:
перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, згідно з Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. № 1766;
усного опитування посадових осіб підприємств і громадян, а також консультацій з декларантом з метою обміну інформацією, що стосується певної зовнішньоекономічної операції та впливає на вартість товарів;
митного огляду товарів для визначення характеристик, які впливають на рівень їх митної вартості;
2) порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з:
рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено;
наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів;
3) застосування інших передбачених Митним кодексом України та законами з питань митної справи форм контролю.
З аналізу наведених норм вбачається, що до компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності та обчислення декларантом митної вартості, а також самостійне її визначення у встановлених Законом випадках.
Декларант не надав митному органу документів на обґрунтування меншої вартості товару, у звязку з чим відповідач на виконання п. 11 Порядку № 339 зобовязав декларанта подати документи, що підтверджують таку митну вартість товару, а саме калькуляцію виробництва товарів, документи, що підтверджують ціну, рахунок-фактуру про закупівлю товару між виробництвом та стороною контракту, відправником.
На вимогу митного органу позивач надав видаткові та податкові накладні, що стосуються продажу вказаного металопрокату на внутрішньому ринку України.
Оскільки витребовувані документи митному органу не були надані, визначення митної вартості оцінюваних товарів здійснювалось відповідно до ст.ст. 266, 273 МК України із використанням резервного методу, що відповідає принципам та положенням статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі та Угоди про застосування статті VІІ генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р.
Відповідно до Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766 (надалі - Порядок 1766), якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:
1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
4) на основі віднімання вартості;
5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Якщо митна вартість не може бути визначена за методом № 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.
Приймаючи самостійне рішення про визначення митної вартості імпортованого товару за шостим (резервним) методом, відповідач покликається на неможливість застосування попередніх методів. Перевіряючи правомірність застосування методів визначення митної вартості, Суд керується ст. 267 МК України, за якою перший метод визначення митної вартості може бути використаний лише за умови, якщо дані, заявлені декларантом, підтверджені документально та є достовірними. Відповідно до п. 11 Порядку № 1766 для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватись, зокрема, калькуляція собівартості фірми виробника, тому вимога митного органу надати такий документ є правомірною. Оскільки декларантом не було подано усіх документів (з урахуванням тих, що витребовувалися додатково), суд дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав для використання методу № 1 (за ціною договору щодо товарів, які імпортуються).
Декларантом не було надано також інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів. Оскільки суду не надано доказів, які б підтверджували, що у митного органу була інформація про ідентичні чи подібні (аналогічні) товари, їх асортимент, фізичні характеристики, якість та репутація цієї продукції на ринку, Суд дійшов висновку, що методи № 2 і № 3 не були застосовані правомірно.
Відповідач стверджує, що метод визначення митної вартості № 4 не був використаний, оскільки на момент визначення митної вартості не було документального підтвердження ціни одиниці товару, що були продані на території України з урахуванням ч. 2, 3 ст. 271 МК України. Доказів, які б спростовували ці твердження Суду не надано, тому незастосування методу № 4 Суд вважає правомірним.
Відповідач стверджує, що метод визначення митної вартості № 5 не був використаний, оскільки відсутнє документальне підтвердження витрат, які включаються в ціну товару. Оскільки ці відомості є в калькуляції собівартості, яку митному органу не було надано, Суд вважає, що у митного органу не було правових підстав для визначення митної вартості методом № 5.
Відповідно до ст. 273 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна щонайбільшою мірою ґрунтуватися на раніше визначеній за методами 1-6 митній вартості, однак при визначенні митної вартості відповідно до цієї статті допускається гнучкість при застосуванні цих методів.
Відтак, з урахування наведених вище норм та фактичних обставин, Львівська митниця мала передбачені законом підстави для перевірки правильності визначення митної вартості товару декларантом та застосування при цьому шостого (резервного) методу визначення митної вартості, оскільки застосувати інші методи виявилось не можливим. Гнучкість застосування шостого методу визначення митної вартості виявилася у застосуванні ціни на подібний товар, що поставлявся у найближчому до дати поставки періоді, яка найбільш наближена до мінімальної.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Обґрунтовуючи правомірність своїх рішень, відповідач покликається на те, що декларант не надав витребуваних документів, необхідних для визначення митної вартості за методом № 1, а для застосування інших методів, окрім шостого, не було підстав.
Оцінюючи зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, Суд вважає, що дії Львівської митниці щодо самостійного визначення митної вартості товару за методом № 6 були вчинені в межах визначених Конституцією та законами України повноважень, у визначений законом спосіб; вимога надати документи для визначення правильності митної вартості товару повязана із здійсненням законних повноважень митних органів; рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/400130/1 від 08.10.2010 р., № 209000006/2010/400130/1 від 08.10.2010 р., № 209000006/2010/400129/1 від 08.10.2010 р. та № 209000006/2010/400128/1 від 08.10.2010 р. внесено обґрунтовано, тобто з урахування обставин, які свідчать про вжиття відповідачем заходів до належного визначення митної вартості товару.
За таких обставин Суд вважає, що вимога про визнання нечинними рішення про визначення митної вартості № 209000006/2010/400130/1 від 08.10.2010 р., № 209000006/2010/400130/1 від 08.10.2010 р., № 209000006/2010/400129/1 від 08.10.2010 р. та № 209000006/2010/400128/1 від 08.10.2010 р., є необґрунтованою.
За таких обставин Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові не передбачено.
Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 14 лютого 2011 року.

Суддя Качур Р.П.