Справа № 743/455/15-а
Суддя: Жовток Є. А.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/455/15-а
Провадження №: 2-а/743/32/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Коваль Т.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ріпки справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області до відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Чернігівській області - про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

Управління ПФУ в Ріпкинському районі звернулось до суду з позовом про визнання неправомірною та скасування постанови, винесеної 08.04.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ГУЮ в Чернігівській області, про накладення на позивача штрафу в розмірі 1360 грн., під час виконання судового рішення у справі № 2518/2-а-14731/11, в рамках виконавчого провадження № 45610261.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною з тих підстав, що рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.03.2012 року, в частині виплати ОСОБА_2, передбаченої ст.ст.50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виконано лише в частині перерахування належних до сплати стягувачеві коштів, через відсутність бюджетного фінансування.

Як на окремі підстави для скасування оскаржуваної постанови, управління ПФУ зазначало, що відповідач своєю постановою від 23.03.2015 року, вже застосовував відносно позивача штраф, у розмірі 680 грн., за невиконання рішення суду по справі № 2518/2-а-14731/11, в частині не виплати пенсії ОСОБА_2, однак попереднє рішення державного виконавця не набрало чинності, у звязку з його оскарженням до Ріпкинського районного суду.

Крім того, на думку позивача, ОСОБА_2 має реалізувати право на отримання належних їй виплат, в порядку визначеному Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

В судовому засіданні представник управління ПФУ позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіславши заперечення на позов, в яких вказав на законність своїх дій, вчинених у порядку, передбаченому ст.ст.11, 89 Закону України Про виконавче провадження.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області перебуває виконавче провадження № 45610261 за виконавчим листом № 2518/2-а-14731/11, виданим Ріпкинським районним судом Чернігівської області 20.11.2014 року.

Вказаним рішенням управління ПФУ в Ріпкинському районі було зобовязано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної пенсії у відповідності до ч.4 ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі - 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст.50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, встановлених ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 15.03.2011 року по 22.07.2011 року, та забезпечити здійснення відповідних виплат на користь позивача, за виключенням підвищення, раніше нарахованого і сплаченого за вказаний період.

Судове рішення, в частині здійснення перерахунку пенсії стягувачеві, боржником було виконано, що підтверджується розпорядженням управління ПФУ № 114878 від 14.07.2014 року.

В той же час, виплата коштів ОСОБА_2 здійснена не була.

Вказані обставини позивачем в судовому засіданні не оспорювались.

Частиною 1 ст.89 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-юридичну особу, від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45610261 за виконавчим листом у справі № 2518/2-а-14731/11 та встановлено боржникові семиденний строк на виконання судового рішення, в тому числі щодо здійснення виплати коштів ОСОБА_2

23.03.2015 року відповідачем, на підставі ст.ст.11, 89 Закону України Про виконавче провадження, винесено постанову про накладення на управління ПФУ штрафу, в розмірі 680 грн., за невиконання судового рішення на користь стягувача, в частині виплати належних ОСОБА_2 коштів.

В свою чергу, боржник оскаржив рішення державного виконавця про накладення штрафу до Ріпкинського районного суду.

Судове рішення у справі за позовом управління ПФУ до державного виконавця про визнання його дій неправомірними та скасування постанови від 23.03.2015 року, про застосування адміністративного стягнення, чинності не набрало.

08.04.2015 року державним виконавцем, повторно, на підставі ст.ст.11, 89 Про виконавче провадження, винесено постанову, яка є предметом оскарження, про накладення на боржника штрафу, в розмірі 1360 грн., з тих же підстав.

Передумовою винесення оскаржуваної постанови, стало невиконання боржником судового рішення, в частині виплати коштів, належних ОСОБА_2 Пунктом 13 ч.3 ст.11 Закону України Про виконавче провадження, передбачено право державного виконавця накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст.89 закону Про виконавче провадження, визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин, державний виконавець накладає на нього штраф у подвійному розмірі.

Таким чином, за змістом закону, умовою для притягнення боржника до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.89 закону Про виконавче провадження, є сам факт повторного невиконання рішення державного виконавця, без поважних причин.

При цьому, ст.89 закону Про виконавче провадження, яка у даному випадку є спеціальною нормою, не повязує набрання чинності попередньою постановою державного виконавця, з можливістю повторного застосування адміністративного стягнення.

Однією із основних засад судочинства, передбачених ч.2 ст.129 Конституції України, є обовязковість судового рішення, що надає йому властивості закону у справі, в якій воно ухвалено, та зобовязує усі органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, обєднання громадян, інших організацій, громадян та юридичних осіб виконувати його в обовязковому порядку.

Умови і порядок виконання судових рішень визначається Законом України Про виконавче провадження.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених законом, іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 ст.2 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу.

Статтею 5 вказаного Закону визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець зобовязаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст.89 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника.

За змістом вказаної норми, судове рішення не може бути виконано лише за наявності причин, які роблять неможливим його виконання у встановлений державним виконавцем строк.

До таких причин відносяться обставини, за яких виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню, перелік цих обставин є вичерпним та встановлюється ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження, зокрема:

1) смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво;

2) визнання стягувача або боржника недієздатним;

3) проходження боржником строкової військової служби, якщо згідно з умовами служби провадження виконавчих дій неможливе, чи на прохання стягувача, який проходить строкову військову службу;

4) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;

5) прийняття судом до розгляду скарги на постанову органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення;

6) зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою, якій законом надано таке право;

7) зупинення судом реалізації арештованого майна;

8) порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах;

9) здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку або ліквідації банку відповідно до Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб;

10) сплати боржником або іншим гарантом у встановленому законодавством порядку коштів на відшкодування ядерної шкоди;

11) прийняття судом до розгляду касаційної скарги прокурора на рішення суду;

12) звернення до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником;

13) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;

14) наявності коштів за договорами банківського рахунку або банківського вкладу, які боржник не має права вимагати до закінчення строку дії таких договорів;

15) внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу;

16) затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство;

17) прийняття рішення про приватизацію вугледобувних підприємств;

18) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому ч.3 ст.4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Позивачем не наведено жодного переконливого доводу, який вказував би на поважність причин невиконання судового рішення.

Невиконання судових рішень кваліфікується Європейським судом з прав людини не лише як недотримання частини першої статті 6 Конвенції з прав людини, але і як порушення інших конвенційних прав. У справі Войтенко проти України, суд знайшов порушення пункту 1 статті 6, статті 13 та статті 1 протоколу № 1 Конвенції за невиконання рішення українського суду через відсутність бюджетних коштів.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення позову не вбачається, оскільки державний виконавець діяв у спосіб та в межах, передбаченими Законом України Про виконавче провадження.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 158-163, 181, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області до відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Чернігівській області, про визнання неправомірною та скасування постанови від 08.04.2015 року, про накладення штрафу, в розмірі 1360 грн. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляція на постанову може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду, через Ріпкинський районний суд, протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29.04.2015 року.

Суддя Є.А. Жовток