Справа № 826/1489/15
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1489/15 Головуючий у 1-й інстанції: Катющенко В.П. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: представника позивача представника відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М. ОСОБА_5 Молодницької І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2015 року у справі за позовом Громадянки Демократичної республіки Конго ОСОБА_8 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення № 653-14 від 21.11.2014 та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року Громадянка Демократичної республіки Конго ОСОБА_8 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної міграційної служби України в якому просила:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 21.11.2014 № 653-14 про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

- зобов'язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву позивача про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 21.11.2014 № 653-14 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов'язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянки Демократичної республіки Конго ОСОБА_8 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.07.2014 громадянка Демократичної республіки Конго ОСОБА_8 звернулася до міграційного органу з заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Як підставу звернення за захистом вказала, що покинула країну походження через політичні переслідування представників, погрози, викрадення та зґвалтування.

Державною міграційною службою України 21.11.2014 стосовно позивача прийнято рішення № 653-14 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 цього Закону, відсутні.

27.11.2014 Головним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві складено повідомлення № 151 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке позивач отримала 19.01.2015.

Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його таким, що прийняте без повного з'ясування обставин, позивач звернулась з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи позивачу у визнанні її особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач не здійснив перевірки наведених особою аргументів та не провів аналіз ситуації, яка має місце в країні походження станом на час звернення позивача з відповідною заявою.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Основними нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини є: Конвенція про статус біженців 1951 року, Протокол щодо статусу біженців 1967 року та Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08 липня 2011 року № 3671-VI.

Згідно зі статтею 14 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (тут і далі в редакції, чинні на момент винесення спірного рішення), біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Ситуація у країні походження при визнанні статусу біженця є доказом того, що суб'єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об'єктивним положенням у країні та історією, яка відбулася особисто із заявником.

Виходячи зі змісту Конвенції про статус біженців 1951 року та названої правової норми, поняття «біженець» включає чотири основні підстави, за наявності яких, особі може бути наданий статус біженця.

До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або якщо особа не має визначеного громадянства за межами країни свого попереднього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно статті 6 зазначеного Закону, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, зокрема, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Статтею 9 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначено порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, зокрема, розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником. Співбесіда із заявником проводиться за правилами, встановленими частинами другою і третьою статті 8 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону (частина 6 статті 9 Закону України від 08.07.2011 № 3671-VI).

Відповідно до частини 8 статті 9 вказаного Закону, у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається. Такі звернення розглядаються у строк, визначений законодавством України.

Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (частина 11 статті 9 Закону України від 08.07.2011 № 3671-VI).

Згідно частини 12 названої статті, особова справа заявника разом з письмовим висновком надсилається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону України від 08.07.2011 № 3671-VI, відсутні.

Вивченням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 є громадянкою Демократичної республіки Конго, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в Демократичній республіці Конго у місті Кіншаса, за національністю - конголійка, екваторійка, за віросповіданням - християнка (католік).

Зі слів позивача 10.04.2014 на човні вона виїхала з міста Кіншаса Демократичної республіки Конго до Конго (міста Браззавіль), звідти 25.04.2014 літаком до Російської Федерації, а 09.05.2014 потягом прибула до України. Кордон між Росією та Україною перетнула нелегально на потязі за чужим паспортом, місце перетину кордону невідоме.

01.07.2014 громадянка Демократичної республіки Конго ОСОБА_8 звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві з заявою-анкетою про визнання її біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту. В заяві причиною виїзду з країни постійного проживання позивач зазначила, що народилась та мешкала в місті Кіншаса, Демократичній республіці Конго, у 2010-2011 роках була членом опозиційної політичної партії UDPS. Також зазначала, що їй погрожували та залякували прибічники правлячої партії, після викрадення та зґвалтування вона втікла до Браззавіля, де пробула два роки. Оскільки президент Демократичної республіки Конго ОСОБА_9 постановив, що всі біженці в Браззавілі є кримінальними елементами, які переховуються від закону, й почалася масова депортація, вона вирішила тікати до України. Зазначене стало підставою для звернення із заявою про надання її статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Наказом № 403 від 21.07.2014 Головне управління Державної міграційної служби України у м. Києві прийняло рішення про оформлення документів громадянки Демократичної республіки Конго ОСОБА_8 для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а наказом № 534 від 18.09.2014 продовжено строк розгляду заяви позивача до 21.09.2014.

В ході розгляду зазначеної заяви, управлінням у справах біженців Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві з позивачем були проведені співбесіди, під час яких вона підтвердила викладене у її заяві-анкеті.

20.10.2014 Головним управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві за результатами розгляду справи було прийнято висновок щодо відмови у визнанні особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно пункту 5 статті 4 Директиви Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається» від 27.04.2004 №8043/04 заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Однак, заява позивача не в повній мірі відповідала зазначеним критеріям, оскільки під час співбесід дійсно мали місце різні пояснення позивача, зокрема щодо її зґвалтування.

Крім того, прибувши до України 09 травня 2014 року, позивач звернулась до відповідача лише 01 липня 2014 року, що не свідчить про подання позивачем заяви про міжнародний захист як можливо раніше.

Разом з тим, до прибуття в Україну позивач з 25 квітня 2014 року по 09 травня 2014 року перебувала у Російській Федерації, у якій за отриманням захисту не зверталась, що, свідчить про перебування у третій безпечній країні перед в'їздом до України та є окремою підставою для відмови у наданні статусу біженця.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 25 червня 2009 року № 1 зазначається: «Крім того, при розгляді зазначених справ судам слід ураховувати, що підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватись від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації, наприклад із резолюцій Ради Безпеки ООН, документів і повідомлень Міністерства закордонних справ України, інформації, зібраної та проаналізованої Державним комітетом України у справах національностей та релігій, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, інших міжнародних, державних та неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження.

Отже, саме шляхом отримання додаткових відомостей, відповідач мав встановити наявність фактичних доказів того, що побоювання позивача є реальними та обґрунтованими.

Приписами статті 27 Закону України від 08.07.2011 № 3671-VІ визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, належить, зокрема, збір та аналіз інформації про наявність у країнах походження біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, умов, зазначених у пунктах 1, 13 і 14 частини першої статті 1 цього Закону.

Більш того, Державна міграційна служба України мала право самостійно витребувати як у Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, так і у позивача чи від інших державних органів, додаткові документи, що останньою вчинено не було.

Наявність підтверджуючих доказів підсилює вірогідність зроблених заявником тверджень, але не може бути обов'язковим елементом його доказової бази. Так, приймаючи до уваги особливе положення осіб, які шукають статусу біженця, їм немає потреби надавати усі необхідні докази. Треба визнати, що досить часто особи, які шукають статусу біженця, позбавлені в силу тих чи інших обставин можливості надати докази в підтвердження своїх доводів. Ненадання документального доказу усних тверджень не повинно перешкоджати в прийнятті заяви чи прийнятті позитивного рішення щодо надання статусу біженця, якщо такі твердження співпадають із відомими фактами, та загальна правдоподібність яких є достатньою. Правдоподібність встановлюється, якщо заявник подав заяву, яка є логічно послідовною, правдоподібною та не суперечить загальновідомим фактам і, отже, викликає довіру.

Оскільки, відповідач не вимагав додаткових відомостей ні від позивача, ні від органів державної влади, можна зробити висновок про те, що у відповідача не було жодних сумнівів у достовірності повідомленої позивачем інформації.

Відмовляючи позивачу у визнанні її особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач не здійснив перевірки наведених особою аргументів та не провів аналіз ситуації, яка має місце в країні походження станом на час звернення позивача з відповідною заявою, що свідчить про передчасність висновків суб'єкта владних повноважень про відсутність обставин, які підтверджують факт необхідності захисту відповідно до пункту 13 частини 1 статті 1 Закону № 3671-VI.

Наведена позиція суду підтверджується викладеною у висновку міграційного органу, складеного за результатами розгляду особової справи позивача, інформацією щодо існування невеликої ймовірності загрози життю, безпеці та свободі заявниці в разі повернення її на батьківщину (а.с.95).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем надано докази, які свідчать про наявність у нього обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань у країні свого походження, у той час як відповідачем не вчинено дій на виконання покладених на нього обов'язків щодо збору та аналізу інформації про наявність підстав для таких побоювань.

Таким чином, рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах міграції не відповідає міжнародним принципам з питань міграції, оскільки позивач зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; повідомив всі важливі факти, що були в його розпорядженні; повідомлені позивачем факти, відповідач не визнав такими, що суперечать конкретній та загальній інформації за справою позивача.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 30.04.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.