Справа № 2-а-4067/10/0270
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 квітня 2015 р. Справа № 2-а-4067/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука К.О.,

за участю секретаря судового засідання Крисько І.В.,

представника позивача Данилюка В.М.,

представника відповідача Узлова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до: комунального підприємства "Липівка"

про: стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

14.10.2010 до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулося Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі - Вінницьке ОВ ФСЗІ, Фонд, позивач), у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з комунального підприємства "Липівка" (надалі - КП "Липівка", відповідач) адміністративно-господарські санкції у розмірі 4693,75 грн. за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2009 році, та пеню за порушення терміну сплати цих санкцій у розмірі 255,21 гривень.

На обґрунтування позову позивач зазначив, що КП "Липівка" в порушення статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХII (надалі - Закон № 875-ХII) не забезпечило установленого законодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відтак відповідно до статті 20 цього Закону відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.11.2010, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.01.2011, у задоволенні позову відмовлено.

Проте, ухвалою від 12.02.2015 Вищий адміністративний суд України скасував постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.11.2010 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.01.2011, а справу направив до суду першої інстанції на новий розгляд.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, викладені у позовній заяві. Окрім того, вказав на помилковість посилань представника відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що середньооблікова кількість штатних працівників у 2009 році в КП "Липівка" була 7 осіб, тому у комунального підприємства не виникало обов'язку подавати звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів у 2009 році, оскільки працівник ОСОБА_3 працював за сумісництвом у КП "Липівка" лише з 01.03.2009 по 20.03.2009, а увесь інший час не мав іншого основного місця роботи, крім КП "Липівка".

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, обгрунтовуючи заперечення тим, що на підприємстві протягом січня-лютого 2009 року працювало 07 штатних працівників, а з березня 2009 року працювало 08 штатних працівників. Проте, ОСОБА_3 01.03.2009 був прийнятий на роботу за сумісництвом на 50% заробітної плати з мінімальної, а основним його місцем роботи було ТОВ "Зернопродукт-Липівка" на посаді електрика. Таким чином, на думку представника відповідача, КП "Липівка" не повинно сплачувати адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць, адже не мало обов'язку подавати звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів у 2009 році.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

17.11.2010 уповноваженою посадовою особою Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів проведена позапланова невиїзна перевірка щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році КП "Липівка", за результатами якої складений акт № 122.

Позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення, а саме: підприємство у 2009 році не виконало норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, який встановлений ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", у кількості 1 робочого місця.

Оскільки відповідач не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості однієї особи, Фонд вважає, що до нього необхідно застосувати адміністративно-господарські санкції у розмірі 50 % середньомісячної заробітної плати штатного працівника на підприємстві за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, а саме санкції у розмірі 4693,75 грн.

Крім того, на переконання позивача, за порушення термінів сплати зазначених санкцій КП "Липівка" зобов'язане сплатити пеню у розмірі 255,21 грн.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Частиною 3 статті 18 Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону № 875-ХII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно з частиною 1 статті 20 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України "Про систему оподаткування" від 25.06.1991 № 1251-XII, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-XII (у редакції до 18.03.2006) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість" від 23.02.2006 № 3483-IV зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон № 875-XII доповнено статтею 181, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону № 803-XII (чинного на час виникнення спірних відносин) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобов'язані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що КП "Липівка" до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік за формою № 10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складала 08 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХII, становить 0.

З твердженнями представника відповідача про те що КП "Липівка" не повинно сплачувати адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць, оскільки ОСОБА_3 був прийнятий на роботу за сумісництвом, а основним його місцем роботи було в ТОВ "Зернопродукт-Липівка", суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до табелю обліку робочого часу на КП "Липівка" у період з січня по лютий 2009 року працювало 07 осіб, а з березня по грудень 2009 року - 08 осіб.

Як вбачається з витягу з наказу № 3 від 20.02.2010, гр. ОСОБА_3 прийнято на роботу в КП "Липівка" за сумісництвом з 01.03.2010. Відповідний запис унесений у трудову книжку зазначеного працівника.

20.03.2009 ОСОБА_3 звільнено з основного місця роботи у ТОВ "Зернопродукт-Липівка", що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці.

Відтак, з часу звільнення з ТОВ "Зернопродукт-Липівка" основним місцем роботи ОСОБА_3 слід вважати КП "Липівка", адже іншого місця роботи у ОСОБА_3 не було.

З огляду на викладене, посилання представника позивача як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що ОСОБА_3 працював у КП "Липівка" за сумісництвом, а тому його не слід рахувати при обчисленні середньооблікової кількості штатних працівників слід оцінити критично, адже з 20.03.2009 ОСОБА_3 звільнено з основного місця роботи у ТОВ "Зернопродукт-Липівка", а тому з цього моменту вважати його таким, що продовжує працювати за сумісництвом у КП "Липівка" є помилковим, адже працювати за сумісництвом можливо лише за умови наявності у працівника основного місця роботи.

Пунктом 1.1 Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42, визначено, що форма № 10-ПІ, яка заповнюється за рік, поширюється на всі підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, у яких працює за основним місцем роботи, від 8 і більше осіб.

Суд зауважує, що у поданому звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів форми № 10-ПІ за 2009 рік, відповідач самостійно зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 8 осіб. Тобто, зазначений звіт слугує підтвердженням невиконання відповідачем нормативу 1-го робочого місця для

працевлаштування інвалідів.

Частиною 3 пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.07.2007 № 70, передбачено, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення форми звітності № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій" (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), яка затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 420 від 19.12.2005 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21.12.2005 за № 1534/11814, підприємства, установи і організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форм власності та господарювання повинні за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин на відповідача покладався обов'язок не лише створити робоче місце інваліда, але й інформувати про це органи зайнятості щомісячно в порядку, встановленому вищезазначеним нормативно-правовим актом.

При цьому, відповідно до матеріалів справи КП "Липівка" у 2009 році не подало до Томашпільського районного центру зайнятості звіти про наявність вакансій за формою № 3-ПН, що підтверджується відповіддю останнього за № 01-40/1374 від 20.08.2010.

За таких обставин суд доходить висновку, що у 2009 році відповідач не виконав вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та не забезпечив виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з комунального підприємства "Липівка" на користь Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі 4693 (чотири тисячі шістсот дев'яносто три) гривні 75 копійок та пеню в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень 21 копійку.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар