Справа № 310/2777/14-а
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2015 рокусправа № 310/2777/14-а(2-а/310/120/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юхименка О.В.

суддів: Мельника В.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду

в місті Бердянську та Бердянському районі

Запорізької області,

на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

від 05 вересня 2014року,

у справі № 310/2777/14-а (2-а/310/120/14)

за позовом ОСОБА_2,

АДРЕСА_1;

до відповідача Управління пенсійного фонду України

в місті Бердянську та Бердянському районі

Запорізької області,

вул. Комунарів, 23-Л, м. Бердянськ Запорізької області, 71112;

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

встановив: 14 квітня 2014 року ОСОБА_2 подав позов до Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську та Бердянському районі Запорізької області про -

визнання неправомірними дій з визначення йому коефіцієнта страхового стажу 0,53666, коефіцієнта заробітної плати 1,55079, середнього заробітку для пенсії - 2440,93, основного розміру пенсії (без врахування підвищень та доплат) - 1309,88 грн.;

не встановлення підвищення пенсії за стаж підземних робіт за частиною другою статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

визнання недійсними Протоколу № 169 від 17 червня 2009 року про призначення пенсії, а також розпорядження № 122223 від 27 квітня 2012 року та від 19 березня 2014 року про перерахунок пенсії в частині визначення йому коефіцієнта страхового стажу 0,53666, коефіцієнта заробітної плати 1,55079, середнього заробітку для пенсії - 2440,93, основного розміру пенсії (без врахування підвищень та доплат) - 1309, 88 грн.; не встановлення підвищення пенсії за стаж підземних робіт за частиною другою статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов'язання провести йому з 14 жовтня 2013 року перерахунок:

- коефіцієнта страхового стажу при загальному страховому стажі 28 років 10 місяців;

- індивідуального коефіцієнта заробітної плати за доходами з 01.01.1988 року по 30.09.1993 року, з 01.07.2000 року по 15.10.2002 року, оптимізувавши заробітну плату у відповідності до діючого законодавства;

- нарахувати підвищення пенсії за повні роки роботи за Списком №1 на підставі частини другої 2 статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що пенсійним органом не дотримано приписів пункту 2 Порядку подачі та оформлення документів для призначення пенсії, затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року, оскільки не добавлено при розрахунку його трудового стажу 5 днів при п'яти його звільненнях за період з 1974 по 15.10.2002 року.

З 19.05.2003р. він був підприємцем, частково займався підприємницькою діяльністю, частково - ні, тому до розрахунку його страхового стажу до 01.01.2004р.( 28р. 2 міс. 29дн. = 28р.03 міс) до Відповідача зауважень не має.

Однак з 01.07.2005 року він поновив свою підприємницьку діяльність, щомісячно сплачував внески, але відповідач невірно визначив його страховий стаж за період з 01.07.2005 р по 01.07.2010р., замість 04 місяців відповідач нарахував йому лише 03 міс.06 днів.

Також зазначає, що в порушення приписів частини третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за кожний рік роботи по Списку № 1 - а це повних 11 років, йому слід було б дорахувати до загального страхового стажу іще 11 років і тому його загальний страховий стаж мав би складати 39 років 10 місяців.

Невірно визначений страховий стаж тягне за собою невірне визначення страхового коефіцієнту - має бути 053775 замість 053663.

Вважає, що відповідачем невірно визначено і коефіцієнт його заробітної плати, так як за період до 2004 року підприємцям має включатись період підприємницької діяльності тільки до стажу роботи, але ніяк не до заробітної плати.

Також відповідачем не дотримано приписів частини другої статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не збільшено розмір його пенсії на 11%, так як він має пільговий стаж 11 років. (а. с. 2 - 21).

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2014 року позовні вимогти ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Судове рішення обґрунтовано тим, що обставини, викладені Позивачем у адміністративному позові, безпідставно не взяті Відповідачем при нарахуванні та подальших перерахунках його пенсії. (а. с. 100-101).

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, УПФУ в м. Бердянську та Бердянському районі подало апеляційну скаргу, відповідно до якої, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просили скасувати постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2014 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2.

Зазначали про те, що при визначенні середньомісячного заробітку для призначення пенсії підприємцям, які перебували на єдиному податку та приймали участь у формуванні коштів Пенсійного фонду (згідно з Указом Президента України № 746/99 від 28.06.99 р. «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», немає ніяких підстав не включения заробітної плати (доходу), які отримані позивачем в період його знаходження на єдиному податку.

Зазначають, що суд безпідставно не прийняв до уваги, що інформація щодо роботи Позивача та сплати страхових внесків за період з 2003 по 2009 роки відсутня, тому стаж роботи для призначення пенсії враховано по 31.12.2003р.

При цьому, судом першої інстанції вказане не враховано, та не з'ясовано фактичний стаж позивача, який складає лише 28р. 03міс. 07дн., де пільговий стаж - 11р.03м.25дн., що суттєво впливає на визначення коефіцієнту страхового стажу.

Щодо розміру заробітної плати Позивача просять врахувати, що заробітна плата з 01 липня 2000 року визначається за даними персоніфікованого обліку, і якщо там відсутні відомості про розмір заробітної плати, то за вказані періоди її розмір приймається нулями, а тому посилання суду на необхідність виключення з розрахунку періодів з травня-грудня 2003, липня 2005 та травня 2009 є помилковим. Також зазначають про вірно проведену оптимізацію заробітної плати Позивача згідно чинного законодавства.

Просять прийняти до уваги, що частина друга статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на застосуванні якої наполягає Позивач, не застосовується до даних правовідносин.

Сторони своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, клопотань про перенесення розгляду справи не заявляли, а тому, відповідно до статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_2 з 18 травня 2009 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується розпорядженням (протоколом) № 169 від 17.06.2009 року.

Згідно до вказаного протоколу загальний стаж (станом на 31.12.2003р.) склав 28 років 03 місяці 07 днів, з них стаж на підземних роботах - 11р. 03міс. 25 днів (а. с. 25,42).

Зазначене рішення на період його існування оскаржено не було та не скасовувалось.

13.04.2012 року Позивач звернувся до УПФУ із заявою про перерахунок пенсії по стажу. ( а. с. 46, 29)

Розпорядженням № 123323 від 27 квітня 2012 року було здійснено відповідний перерахунок, донараховано до загального стажу періоди, згідно даних персоніфікованого обліку, загальний стаж став 28 р. 09 міс. 14 дн. (станом на 30.09.2010 рік), а коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1.35 склав 0.53663. (а. с. 26, 43, 44)

Страховий стаж Позивачу, як фізичній особі-підприємцю, розраховувався згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з урахуванням сплачених страхових внесків за період з 01.07.2005 по 30.09.2010 роки (а. с. 31-34), а середньомісячний заробіток для обчислення пенсії було розраховано згідно з наданою Позивачем довідкою за період з 01.01.1986р. по 31.12.1990р., та з 01.07.2000 року згідно з даними персоніфікованого обліку (а. с. 26, 43-44, 29)

Вказане розпорядження, у тому числі ні щодо коефіцієнту страхового стажу, ні щодо розміру середньомісячного заробітку також Позивачем не оскаржувалось ні у передбачений законом строк, ні у період його дії до наступного перерахунку.

11.03.2014 року ОСОБА_2 звернувся до УПФУ із заявою про перерахунок пенсії по заробітній платі та додав 2 довідки про заробітну плату за період роботи з 01.06.1982 по 31.10.1993 роки на ЗАТ «Запорізький залізорудний комбінат».

При цьому, заява не містила конкретного періоду, за який слід провести оптимізацію заробітної плати (а. с. 35-36, 39-41, 29).

Розпорядженням № 123323 від 19.03.2014 року УПФУ проведено відповідний перерахунок, згідно з яким, зокрема, середньомісячний заробіток став 2.440.93 грн. (із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітку - 1.55079), коефіцієнтом стажу з урахуванням кратності 1.35 - 0.53663 (а. с. 27, 29-30).

Незгода Позивача, викладена у заяві від 14 квітня 2014 року, з вищевказаними діями УПФУ, вчиненими як при призначенні пенсії у 2009, так і при проведенні її перерахунків у 2012 році - по стажу, та березні 2014 року - по заробітку, та зобов'язання поновлення порушених прав щодо вірного визначення коефіцієнту страхового стажу, індивідуального коефіцієнта заробітної плати та нарахування підвищення до пенсії на підставі частини другої статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (підвищення на 1% за кожний рік пільгового стажу) були предметом спору по даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, викладені Позивачем у адміністративному позові, безпідставно не взяті Відповідачем при нарахуванні та подальших перерахунках його пенсії, оскільки вказані ним у позові розрахунки є вірними.

Будь-яких інших правових обґрунтувань оскаржувана постанова суду не містить.

Колегія суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Щодо розрахунку загального та страхового стажу і перерахунку коефіцієнту страхового стажу .

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV, у редакції, чинній на час призначення пенсії Позивачу, визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

В той же час, частиною 4 вказаної статті у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин чітко передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що поняття «загальний стаж» і «страховий стаж» не є тотожними, що залишено поза увагою судом першої інстанції.

Згідно з даними персоніфікованого обліку на час призначення пенсії, інформація щодо роботи та сплати страхових внесків щодо ОСОБА_2 з 2003 року по 2009 рік була відсутня, що Позивачем не спростовано, тому пенсійним органом обґрунтовано взято на час призначення пенсії (2009 рік) загальний стаж роботи саме по 31.12.2003р.

Проти вказаних обставин не заперечує і сам Позивач, про що зазначає у своєму позові на а. с. 3 та не оспорює визначену Позивачем тривалість його страхового стажу станом на 01.01.2004 року.

Доказів того, що Позивачем надавались будь-які інші відомості щодо наявного у нього стажу, або ним оскаржувалась бездіяльність пенсійного органу щодо не витребування відповідних документів, у матеріалах справи відсутня, що в свою чергу свідчить про правомірність дій УПФУ при призначенні пенсії Позивачу.

Лише 13.04.2012 року Позивач подає заяву про перерахунок пенсії по стажу, та надає саме у 2012 році копії свідоцтва про державну реєстрацію ФОП та дані персоніфікованого обліку з формуванням цієї виписки станом на 19.04.2012 року (а. с. 46, 33, 34, 37).

Отримавши вказані документи, пенсійний орган здійснив відповідний перерахунок пенсії та вірно обрахував страховий стаж Позивача саме згідно з індивідуальними відомостями про застраховано особу, зазначеними у довідках на а. с. 33-34.

Обрахування Відповідачем стажу саме за даними персоніфікованого обліку, у яких зазначені дані щодо сплати страхових внесків, визначені як суми заробітку, що мають враховуватись при призначенні пенсії, так і кількість днів стажу у місяці, що включається при призначені пенсії, повністю узгоджується з приписами частини другої Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV, якою визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, оскільки вказані відомості були надані Позивачем до пенсійного органу разом із заявою лише у квітні 2012 року, до вказаного часу в УПФУ були відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії щодо збільшення стажу Позивача, а тому підстави для скасування розпорядження № 123323 від 27.04.2012 року відсутні.

Тому вірним є і розрахований Відповідачем коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1.35 станом на спірний період, а саме - 0,53663 (039750 х 1.35) .

Щодо вимоги Позивача застосувати приписи пункту 42 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України № 22 від 25.11.2005 року, згідно з яким при підрахунку страхового стажу до одержаної тривалості зазначеного стажу за кожним випадком звільнення необхідно додавати один день, колегія суддів зазначає, що оскільки після 2005 року ( час прийняття вказаного положення) Позивач не звільнявся, (що ним і не спростовується, адже весь цей час він обліковувався як фізична особа-підприємець), то і відсутні підстави для збільшення його страхового стажу на 5 днів.

За таких обставин вимоги позивача щодо невірного визначення коефіцієнту страхового стажу та його перерахунку, а отже, і скасування оспорюваних розпоряджень Відповідача у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про перерахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати по доходах з 01.10.1988 по 30.09.1993 та з 01.07.2000 по 15.10.2002 роки та скасування оскаржуваних розпоряджень і поновлення порушених прав у цій частині з 14.10.2013 року, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії в солідарній системі законодавець урегулював у статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

Абзацом першим частини першої цієї статті передбачено врахування для обчислення пенсії не лише заробітної плати, а й іншого доходу за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Тобто, законодавець імперативно встановив, що для обчислення пенсії має враховуватися заробітна плата (дохід), отримана після 1 липня 2000 року протягом усього періоду страхового стажу особи без будь-яких виключень.

Єдиний виняток із цього правила встановлювався в абзаці третьому частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV, який передбачав допустимість за вибором особи, яка звернулася за пенсією, виключення з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, періоду до 60 календарних місяців страхового стажу підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Крім того, абзац п'ятий частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV містить припис про врахування для обчислення пенсії заробітної плати (доходу) за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Із матеріалів справи слідує, що згідно з наданою довідкою Бердянської ОДПІ ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, який використовував спрощену систему оподаткування та сплачував єдиний внесок за період з травня по грудень 2003 року у розмірі 20.00 грн. (а. с. 38)

Вказаний період обґрунтовано включений до страхового стажу Позивача, що ним же не оспорюється.

Із зазначеного виникає, що оскільки підприємці - єдиноподатники приймають участь у формуванні коштів Пенсійного фонду (сплачують до пенсійного фонду 42% сум єдиного податку), то у пенсійного органу відсутні підстави не включення до загальної суми заробітної плати заробітної плати (доходу), які отримані Позивачем у період знаходження на єдиному податку.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не спростовано, що як при призначенні пенсії Позивачу у 2009 році, так і при її перерахунку саме по стажу у квітні 2012 року, розмір пенсії позивача розраховувався із заробітної плати згідно наданої самим же позивачем довідки за період з 01.01.1986 по 31.12.1990 роки (5 років) та за даними персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 по 31.12.2003 року, що узгоджується з приписами статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

При цьому Позивач не зазначав у заявах щодо проведення оптимізації саме у вищевказаних спірних періодах та до 2014 року не надавав довідок про заробіток за інші періоди, які б він бажав взяти при розрахунку пенсії.

Та обставина, що після 01 липня 2000 року у даних персоніфікованого обліку стосовно Позивача у певних періодах відсутні відомості про конкретні суми заробітної плати і вказані періоди взяті Відповідачем для розрахунку з нульовими показниками, не протирічить приписам статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

Твердження Позивача про те, що спірні, за його позицією, місяці слід зараховувати лише до страхового стажу та не брати їх до уваги (виключати) при розрахунку середньої заробітної плати та при визначенні індивідуального коефіцієнту заробітної плати, визнаються колегією суддів помилковими та такими, що не мають під собою правового підґрунтя.

Після того, як у березні 2014 року Позивачем подано заяву про перерахунок пенсії по заробітку та надано до пенсійного органу дві довідки про заробітну плату за період роботи з 01.06.1982 по 31.10.1993 на ЗАТ «Запорізький залізорудний комбінат» (при цьому заява не містила конкретного періоду, за який слід провести оптимізацію), Відповідачем здійснено такий перерахунок, вказані довідки прораховані в оптимальному варіанті та визначено найвигідніший період за 60 місяців з 01.10.1988р. по 30.09.1993р.

При цьому заробітну плату прооптимізовано за 60 місяців, а саме - з 01.08.2006р. по 01.05.2009р. з урахуванням періоду з 01.07.2000р. по 01.05.2009р.., що підтверджується письмовими доказами на а. с. 39-41( розрахунок заробітної плати)

Вказане свідчить про те, що при проведенні перерахунку пенсії по заробітку пенсійним органом уже виключено із розрахунку спірні періоди (прооптимізовано), а саме - травень-грудень 2003р., липень 2005 - травень 2009 року.

Отже, твердження Позивача про безпідставне включення в розрахунок заробітної плати вказаних періодів не відповідає фактичним обставинам справи.

З огляду на зазначене і у задоволенні частини вимог про перерахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати по доходах з 01.10.1988 по 30.09.1993 та з 01.07.2000 по 15.10.2002 роки та скасування оскаржуваних розпоряджень в цій частині також слід відмовити.

Щодо вимог Позивача про нарахування підвищення пенсії за повні роки роботи за Списком №1 на підставі частини другої статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII.

Дійсно, частина друга статті 19 Закону містила приписи, згідно з якими працівникам, зайнятим на роботах, передбачених пунктом а) статті 13 і статтею 14 цього Закону, за кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Однак, матеріалами справи підтверджено та сторонами визнано, що ОСОБА_2 з 18.05.2009 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В той же час, згідно з пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» чітко визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Вказане свідчить про те, всі надбавки та підвищення до пенсії Позивача розраховуються саме до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV, що пенсійним органом і здійснено та підтверджено наданими до суду розпорядженнями на а. с. 25-27.

Застосування ж приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII щодо нарахування надбавок, у тому числі і частини 2 статті 19 вказаного Закону, є недопустимим, оскільки протирічить пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058.

Оскільки судом першої інстанції вказані обставини не були враховані, та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову з задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську та Бердянському районі Запорізької області задовольнити.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: О.В. Юхименко

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Л.М. Нагорна