Справа № 826/20085/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до Державної реєстраційної служби України, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - Позивач, ПАТ «Омега Банк») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної реєстраційної служби України (далі - Відповідач-1, ДРС України), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України (далі - Відповідач-2, Держреєстратор) про: визнання протиправним та скасування рішення Держреєстратора від 08.08.2014 року №15032571 про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень; зобов'язання Відповідача-2 повторно розглянути заяву ПАТ «Омега Банк» про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська обл., Васильківській р-н., Великосолтанівська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_2.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2015 року позов задоволено частково - визнано протиправним та скасовано рішення від 08.08.2014 року №15032571 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відсутність реєстрації земельної ділянки в Державному реєстрі прав не може бути підставою для відмови у державній реєстрації права власності. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд зазначив, що чинне законодавство не містить можливості здійснення державним реєстратором повторного розгляду матеріалів заяви.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нову, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що судом першої інстанції не були належним чином досліджені всі наявні у матеріалах справи докази, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Вирішуючи вказану справу, суд першої інстанції встановив, що Позивачем 01.08.2014 року подано до Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), до якої було додано копії: паспорту, ідентифікаційного номеру та довіреності заявника, а також рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2013 року у справі №1008/5658/12 і статуту ПАТ «Омега Банк». Крім того, до заяви було подано виписку та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Рішенням №15032571 від 08.08.2014 року Державним реєстратором відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., Великосолтанівська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_2 за ПАТ «Омега Банк» (далі - рішення №15032571). При цьому зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови стало, по-перше, невідповідність класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 23.07.2010 року №548, по-друге, відсутність державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 4, 19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. п. 4, 6, 9, 20, 24, 29, 43 затвердженого постановою КМ України від 26.10.2011 року №1141 Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно, прийшов до висновку, що відсутність державної реєстрації земельної ділянки в Державному реєстрі прав не може бути підставою для відмови у державній реєстрації права власності, у той час як повернення матеріалів заяви про державну реєстрацію прав заявнику унеможливлює повторне вирішення такої заяви.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку є рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2013 року у справі №1008/5658/12, яким задоволено позов ПАТ «Омега Банк» до ОСОБА_3 та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2709/0407/88-120 від 26.04.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору №2709/0407/88-120-Z-2 від 29.12.2008 року шляхом визнання за ПАТ «Омега Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме земельну ділянку площею 4,1126 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, Великосолтанівська сільська рада, кадастровий номер: НОМЕР_2, цільове призначення - під розміщення об'єкту оптово-роздрібної торгівлі для обслуговування жителів територіальних громад, власником якої на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 07.02.2008 року є ОСОБА_3

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до абз. 5 п. 4 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №868) державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Однак, приписи п. 43 Порядку №868 визначають, що для проведення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку.

Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, право власності на яку зареєстроване до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, та не зареєстроване у Державному реєстрі прав, проводиться у спеціальному розділі зазначеного Реєстру.

Тобто, оскільки земельна ділянка за адресою Київська область, Васильківський район, Великосолтанівська сільська рада була зареєстрована за ОСОБА_3 до 01.01.2013 року та право власності на неї за вказаною особою не було зареєстроване у Державному реєстрі прав, то державна реєстрація прав на таку земельну ділянку повинно проводитися у спеціальному розділі Реєстру. У той же час, аналіз положень ст. 24 Закону дає підстави для висновку про неможливість відмови у державній реєстрації права власності на земельну ділянку з підстав відсутності реєстрації права власності на неї до 01.01.2013 року. З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у вказаній частині.

Крім того, посилання Апелянта на те, що Позивачем до заяви про державну реєстрацію прав не було подано ні витяг з державного земельного кадастру, ні акт про право власності, а тому суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про скасування оскаржуваного рішення Державного реєстратора, колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.

Як було зазначено вище, зі змісту абз. 1 п. 43 Порядку №868 випливає, що обов'язок подати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку виникає у заявника виключно у випадку, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер.

У той же час, як було встановлено раніше, зі змісту рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2013 року вбачається, що в резолютивній частині останнього зазначено кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, а також цільове призначення - під розміщення об'єкту оптово-роздрібної торгівлі для обслуговування жителів територіальних громад. З огляду на викладене підстав для подання Позивачем витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не було. При цьому судовою колегією враховується, що у випадку встановлення подання заявником неповного пакету документів, державний реєстратор у відповідності до ст. 22 Закону вправі зупинити розгляд заяви та витребувати необхідні документи.

Відповідно до п. 20 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141 Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно 20. З метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дата державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площа земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; місцезнаходження земельної ділянки; підстава для внесення запису про нерухоме майно: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

Як вбачається зі змісту рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2013 року, цільове призначення земельної ділянки - під розміщення об'єкту оптово-роздрібної торгівлі для обслуговування жителів територіальних громад. Тобто, до набрання чинності наказом Держкомзему України від 23.07.2010 року №548 «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» таке цільове призначення земельної ділянки було передбачено чинним законодавством, що спростовує доводи Апелянта про невідповідність цільового призначення земельної ділянки вимогам наказу Держкомзему від 23.07.2010 року №548.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що неподання заявником повного пакету документів є підставою для зупинення розгляду заяви в силу приписів ст. 22 Закону, а не відмови у державній реєстрації права. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість твердження Окружного адміністративного суду м. Києва про необхідність скасування рішення від 08.08.2014 року №15032571.

Щодо решти висновків суду першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції в ході перегляду оскаржуваної постанови не було встановлено порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення Окружного адміністративного суду м. Києва переглядалось в межах апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до Державної реєстраційної служби України, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.