Справа № 2-А-3897/2010
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2011-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"28" березня 2011 р. Справа № 2-А-3897/2010

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого суддів Жизневської А.В.

ОСОБА_1

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від "13" грудня 2010 р. у справі № 2-А-3897/2010 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести нарахування і виплатити кошти ,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Лугинського районного суду від 13.12.2010 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області ( далі - УПФ ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 коштів, передбачених ст.ст.39,51 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796-XII (далі - Закон №796-ХІІ). Зобов'язано УПФ провести перерахунок та виплатити ОСОБА_3 доплату до пенсії у відповідності з ч.2 ст.39 Закону №796-ХІІ у розмірі двох мінімальних заробітніх плат щомісяця за період з 02.06.2010 року по 30.11.2010 року з урахуванням встановленого розміру мінімальної заробітної плати у вказаний період, визначеного на підставі ЗУ "Про державний бюджет України на 2010 рік", та фактично виплачених коштів . Зобов'язано УПФ провести перерахунок та виплатити ОСОБА_3 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст.51 Закону №796-ХІІ, у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, визначеної за ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", за період з 02.06.2010 року по 30.11.2010 року, з урахуванням встановленого розміру мінімальної пенсії за віком у вказаний період, та фактично виплачених коштів .

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі щодо нього.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду із позовом у грудні 2010 року, як потерпілий від наслідків Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що проживає у зоні гарантованого добровільного відселення. Згідно довідки №7883/02 від 02.12.2010 року він отримує підвищення до пенсії та додаткову пенсію, передбачені ст.ст.39, 51 Закону №796-ХІІ, але у розмірах, встановлених постановами КМУ.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Згідно із ст. 51 Закону №796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Водночас суми, з яких здійснювався розрахунок виплат позивачу, передбачених Законом № 796-XII, визначалися згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Зазначеними постановами, всупереч вимогам Закону № 796-ХІІ, який встановлює розмір доплати як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати або пенсії, визначених Законом на час здійснення виплати, установлено конкретні розміри доплат у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру доплат до пенсії та додаткової пенсії застосуванню підлягають саме статті 39, 51 Закону №796-ХІІ, а не постанови КМУ за №836 від 26.07.1996 р., та за №530 від 28.05.2008 р., які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Постанову ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від "13" грудня 2010 р. без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

ОСОБА_2