Справа № 807/691/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
К/800/57245/14
"16" квітня 2015 р. м. Київ К/800/57857/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :
Пасічник С.С.,
Кочана В.М.,
Олексієнка О.О.

за участю секретаря Лопушенко О.В.,

за участю: позивача, представників відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової прокуратури Західного регіону України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (з врахуванням уточнень) до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та виплати додаткової грошової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 956 від 08 жовтня 2012 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889" протиправними та зобов`язання Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 нараховувати та виплачувати додаткову щомісячну грошову винагороду відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 956 від 08 жовтня 2012 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889" з 24 жовтня 2012 року.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач як за посадою, так і за виконуваними ним службовими обов`язками забезпечує безпеку польотів літаків та вертольотів, а отже на нього розповсюджуються визначені постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 норми щодо виплати щомісячної додаткової винагороди у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів, Військова частина НОМЕР_1 та Військова прокуратура Західного регіону України звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просили рішення судів скасувати та, відповідно, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи касаційні скарги, Військова частина НОМЕР_1 та Військова прокуратура Західного регіону України зазначили про відсутність підстав для виплати позивачу додаткової грошової винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, як з огляду на невизначення посади, яку обіймає позивач, у Переліку посад військовослужбовців-наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України (затверджених як додаток до Інструкції про розміри і порядок виплати військовослужбовцям, які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил України, щомісячної додаткової грошової допомоги), так і обов`язкових умов для такої виплати, передбачених Приміткою до зазначеного Переліку.
Позивач в письмових запереченнях проти доводів та вимог касаційних скарг заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.
Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України слід задовольнити, а касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України та призначений на посаду штурмана наведення 1607 пункту наведення авіації Військової частини НОМЕР_1 з 28 грудня 2001 року на підставі наказу Заступника Міністра оборони України №211 від 28 грудня 2001 року.
На своє звернення до начальника 1607 пункту наведення авіації Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 додаткової грошової винагороди у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, як військовослужбовцю, що забезпечує безпеку польотів, позивач відповіді не отримав.
22 вересня 2010 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ» (далі - постанова КМУ №889), пунктом 1 якої з 01 жовтня 2010 року військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, була встановлена щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Пунктом же 2 цієї постанови закріплено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Отже, визначення розмірів, порядок та умови виплати зазначеної грошової винагороди було делеговано, зокрема, Міністру оборони України, який 15 листопада 2010 року видав наказ №595 (далі наказ МОУ №595) «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати військовослужбовцям, які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил України, щомісячної додаткової грошової винагороди» (далі Інструкція), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за №1194/18489.
В подальшому, до постанови КМУ №889 постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2012 року №956 внесено зміни й згідно пункту п.1 останньої установлено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають, зокрема, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил.
Враховуючи наведене, наказом Міністра оборони України від 05 грудня 2012 року за №825 було внесено зміни й в Інструкцію, згідно із пунктом 2.3 якої виплата винагороди в розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць здійснюється за Переліком посад військовослужбовців наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України (додаток 1).
Одночасно, із визначенням Переліку посад військовослужбовців наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України в останньому у вигляді Примітки були встановлені й певні умови для виплати винагороди, а саме:
- якщо передбачені в штаті військової частини за посадою, що займає військовослужбовець, цифрові позначення військово-облікової спеціальності і посади збігаються з цифровими позначеннями військово-облікової спеціальності та посади, зазначених у цьому Переліку;
- якщо посади, перераховані у цьому Переліку, наявні: в авіаційних бригадах, полках, базах, базах (експериментальних, навчальних), ескадрильях, загонах, ланках; у льотно-випробувальних підрозділах науково-дослідних організацій, випробувальних полігонів (центрів); у літаючих авіаційно-технічних лабораторіях, авіаційно-ремонтних майстернях; на диспетчерських, командних (головних командних) пунктах (центрах), пунктах наведення авіації; у центрах пошуково-рятувального та аеронавігаційного забезпечення польотів авіації, відділах (групах) оперативних чергових, штурманських управліннях та службах; у військових частинах та підрозділах зв`язку, автоматизованого управління, радіотехнічного, аеродромно-технічного забезпечення, в авіаційних комендатурах та на авіаційних полігонах, які безпосередньо забезпечують польоти літаків та вертольотів;
- якщо особи офіцерського складу, які займають посади з групою військово-облікової спеціальності 06, 12, 20, 60, 62 цього Переліку, фактично забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів.
Як вже зазначалось, вирішуючи спір, суди виходили із пріоритетності постанови КМУ №889 перед наказом МОУ за №595, й тієї обставини, що позивач виконував службові обов`язки та забезпечував безпеку польотів літаків та вертольотів, проте, не врахувавши положень зазначеної постанови КМУ №889 щодо делегування Міністру оборони України визначення розмірів, порядку умов виплати грошової винагороди, що й знайшло відображення (на виконання останньої) у наказі МОУ №595, дійшли передчасних висновків щодо обґрунтованості позову.
Згідно із статтею 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини другої статті 227 КАС України підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи, що суд касаційної інстанції процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
За таких обставин, керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного суду України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону України задовольнити, а касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Олексієнко О.О.