Справа № 808/7861/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року о 15 год. 55 хв.Справа № 808/7861/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

за участю представників:

позивача - Безручка О.П.,

відповідача - Косицького С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОІНВЕСТ», м. Запоріжжя

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОІНВЕСТ», звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача від 23.06.2014 № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків податкового органу, яких він дійшов за результатами перевірки, по взаємовідносинах з ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест», оскільки товари та послуги, отримані від ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест», позивачем оплачені, використовувалися у власній господарській діяльності, під час перевірки надані всі документи, які підтверджують фактичне здійснення даних операцій. Вказує, що жодною нормою Податкового кодексу України не поставлено в залежність право платника податку на податковий кредит від факту сплати або несплати податку на додану вартість контрагентами. Зазначає, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість від операцій з ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест». В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що перевіркою контрагента позивача ПП ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства, співробітники ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві не змогли встановити фактичне місцезнаходження останнього та дійшли висновку, що господарські операції між ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест» та контрагентами-постачальниками і покупцями не підтверджується. Зазначене свідчить, що операції від імені ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест» не мали факту реального вчинення. Таким чином, позивач неправомірно задекларував податковий кредит по операціях, на підставі документів, виписаних від імені ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест». Також представник відповідача зазначив, що у ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест» відсутні трудові ресурси, об'єкти нерухомого майна, земельні ділянки, власні транспортні засоби, що свідчить про неможливість здійснення господарської діяльності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що співробітниками ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Західна трубопровідна компанія» () за період з 01.01.2012 по 15.04.2014, за результатами якої складено акт №481/08-28-22-12/34595450 від 02.06.2014.

Згідно висновків даного акту встановлено порушення позивачем:

- п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого відбулось заниження податку на прибуток на загальну суму 715 360,00 грн.;

- п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого відбулось заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 681 295,00 грн.

На підставі акту перевірки №481/08-28-22-12/34595450 від 02.06.2014 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення:

- № від 23.06.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1 073 040,00 грн., в т.ч. за основним платежем 715 360,00 грн. та 357 680,00 грн. штрафними санкціями;

- № від 23.06.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 021 942,50 грн., в т.ч. за основним платежем 681 295,00 грн. та 340 647,50 грн.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Головного управління Міндоходів у Запорізькій області та Державної фіскальної служби України. Рішенням Головного управління Міндоходів у Запорізькій області №3149/10/08-07-10-04-13 від 29.08.2014 та рішенням Державної фіскальної служби України №4183/16/99-99-10-01-15 від 29.09.2014 оскаржувані податкові повідомлення - рішення залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Позивач, не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, звернувся з позовом до суду.

Суд зазначає, що відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.6 ст.201 Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Відповідно до п.198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 №969 (який набрав чинності з 10.01.2011), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест» на момент здійснення господарських операцій з позивачем було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, як платник податку на додану вартість, податкові накладні, наявні в матеріалах справи, виписані ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест» для документального оформлення виконання умов договорів, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця та продавців, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, тому відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. За таких обставин, підстави для невключення сум податку на додану вартість по вказаних податкових накладних до складу податкового кредиту позивача відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

За матеріалами справи судом встановлено, що підставою для визначення позивачу податкового зобов'язання податку на прибуток та податку на додану вартість став висновок податкового органу про відсутність фактичного здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест».

Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Торгівельна Компанія «Будметінвест» укладено договір поставки №050312 від 05.03.2012, відповідно до умов якого постачальник - ТОВ «ТК «Будметінвест» постачає покупцю - ТОВ «Металлоінвест» «Колонка комплектуючі» - комплектуючі для колонки вимірювальної клемної КИК (ТУ.У.31.2.6:2009), що включає клемну коробку з дверцятами та спеціальним замком, металеву пластину, клемну панель, клемні затискачі (далі - товар) за ціною та в кількості згідно з додатком 1, який є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов цього договору (а.с. 98-100).

Відповідно до умов договору поставка товару за цим договором здійснюється на умовах EXW (склад постачальника) м. Київ. Поставка товару здійснюється постачальником протягом березня-червня 2012 року, але в будь-якому випадку не пізніше 01.07.2012 (п.3.1, 3.2 договору).

Відповідно до додатку №1 до договору №050312 від 05.03.2012 позивачем на умовах вищевказаного договору придбано товар - колонка комплектуючі: комплектуючі для колонки вимірювальної клемної КИК (ТУ.У.31.2.6:2009), що включає клемну коробку з дверцятами та спеціальним замком, металеву пластину, клемну панель, клемні затискачі в кількості 3130 шт. (а.с. 101).

На підтвердження здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «ТК «Будметінвест» до матеріалів справи надано видаткові накладні (а.с. 102-111), податкові накладні (а.с. 122-137).

Для підтвердження здійснення оплати за поставлений позивачу товар до матеріалів справи надано виписки з банку (а.с. 138-144). На підтвердження транспортування товару до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні (а.с. 112-121).

З матеріалів справи судом встановлено, що отриманий позивачем від ТОВ «ТК «Будметінвест» товар колонка комплектуючі: комплектуючі для колонки вимірювальної клемної КИК (ТУ.У.31.2.6:2009), що включає клемну коробку з дверцятами та спеціальним замком, металеву пластину, клемну панель, клемні затискачі використовувався у власній господарській діяльності позивача для виготовлення колонок КИК.

Вказаний товар «колонки КИК» реалізовувався позивачем за договорами поставки №020412 від 02.04.2012 та б/н від 23.03.2012 (а.с.145-152) укладеними між позивачем та ТОВ «Західна трубопровідна компанія».

На підтвердження поставок товару «колонки КИК» від позивача до ТОВ «Західна трубопровідна компанія» позивачем до матеріалів справи надано видаткові накладні (а.с. 153-159), товарно-транспортні накладні (а.с. 160-166), виписки з банку (а.с. 167-181).

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Щодо посилань контролюючого органу на акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві №658/26-55-22-08/36097225 від 01.08.2013 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТК «Будметінвест» щодо підтвердження господарських взаємовідносин з ТОВ «Детемо» за період діяльності з 01.03.2012 по 30.04.2012» та акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві №1288/22.1/36097225 від 17.04.2013 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТК «Будметінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Маркітант» за травень 2012 року, червень 2012 року, серпень 2012 року», суд зазначає, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи. Суд зазначає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця. Норми Податкового Кодексу України не містять вимог про необхідність коригування платником податку правомірно визначеного податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з тим, що підприємства, з якими мав правові відносини контрагент такого платника податку, порушують вимоги податкового законодавства.

Щодо посилань представника відповідача на відсутності трудових ресурсів, об'єктів нерухомого майна, земельних ділянок, власних транспортних засобів у ТОВ «ТК «Будметінвест» суд зазначає, що чинне законодавство не містить заборони використовувати залучені трудові ресурси та орендувати приміщення, транспортні засоби. Крім того, суд зазначає, що під час проведення перевірки позивача контролюючим органом не досліджувалась можливість здійснення господарських операцій ТОВ «ТК «Будметінвест», а висновку про неможливість здійснення ТОВ «ТК «Будметінвест» господарських операцій відповідач фактично дійшов за результатами актів про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ «ТК «Будметінвест» з ТОВ «Детемо» та ТОВ «Маркітант».

Стосовно посилань представника податкового органу на кримінальне провадження №0000069 від 03.07.2014, відкритого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.212 Кримінального кодексу України, суд зазначає, що на ухвалу суду про витребування доказів, старшим слідчим другого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області майором податкової міліції Омельченком С.О. надано до матеріалів справи постанову про закриття кримінального провадження від 29.10.2014, відповідно до якої кримінальне провадження 0000069 від 03.07.2014 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 223-226).

Суд вважає за необхідне зазначити, що в ході розгляду справи відповідачем не надано до суду доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ТОВ «Металлоінвест» та/або ТОВ «ТК «Будметінвест» та наявності рішення суду про визнання угод недійсними. Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок прибуток та податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 09 вересня 2008 року у справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року у справі № 21-573во10, відповідно до якої якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Враховуючи наведене, позивач у відповідності норм Податкового кодексу України, правомірно включив до складу витрат та податкового кредиту суму податку на додану вартість по операціях з ТОВ «ТК «Будметінвест». Податковий орган при прийнятті рішення дійшов хибного висновку про порушення позивачем положень Податкового кодексу України, відповідач дійшов такого висновку з огляду на обставини діяльності інших осіб, а не позивача, що є помилковим, оскільки позивач не несе відповідальності за їх дії.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що витрати та податковий кредит підтверджений відповідними первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку та наявний зв'язок витрат позивача з його господарською діяльністю.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОІНВЕСТ».

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

У судовому засіданні, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОІНВЕСТ» - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати винесені Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області податкові повідомлення - рішення від 23.06.2014 року № та №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЛОІНВЕСТ» судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Шара