Справа № 817/507/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/507/15

21 квітня 2015 року 16год. 48хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Коробка Н.М,

відповідача: представник Бугайко О.Д.,

третьої особи відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства "Дубенське автотранспортне підприємство - 15606"

до Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3
про визнання протиправним та скасування рішення , -
ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство «Дубинське АТП-15606» звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління пенсійного фонду України у Дубенському районі про скасування рішення.

З змісту заявленого позову вбачається, що позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в Дубенському районі про призначення ОСОБА_3, згідно протоколу №41744 від 07.10.2011, пенсії за віком на пільгових умовах.

На обґрунтування заявленого позову позивач вказав на те, що ОСОБА_3, працюючи в ПРАТ «Лубенське АТП 15606» водієм автобуса марки ЛІАЗ 677, здійснював не лише перевезення пасажирів на міських маршрутах, а також по часові перевезення. За таких обставин, характер виконуваної ним роботи не дає йому права на отримання пенсії на пільгових умовах.

Під час розгляду справи, ухвалою суду, постановленою без виходу судді до нарадчої кімнати, до розгляду справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_3.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті, представники позивача позов підтримали. На обґрунтування заявлених вимог вказали на те, що про оскаржуване рішення вони дізнались лише в грудні 2014 року, коли отримали перший розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що підлягає сплаті до Пенсійного фонду України. При ознайомленні із матеріалами пенсійної справи ОСОБА_3, позивачу стало відомо, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_3 стала уточнююча довідка ВАТ «Дубенське АТП 15606» від 09.08.2011 №31, згідно якої ОСОБА_3 працював на посаді водія міського пасажирського транспорту в міській колоні на великоваговому автобусі ЛІАЗ 677. Крім того, до уваги відповідачем, також взято протокол комісії ВАТ «Дубинське АТП 15606» про підтвердження пільгового стажу ОСОБА_3 Проте вказані документи були видані ВАТ «Дубенське АТП 15606», правонаступником якого є ПРАТ «Дубенське АТП 15606», без достатніх на те правових підстав та з порушенням вимог, чинного на той час, законодавства.

Відповідач проти позову заперечив, про що його представником було подано відповідне письмове заперечення.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті, представник відповідача на обґрунтування поданих заперечень вказав на те, що пенсія ОСОБА_3 призначена на підставі пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішення про призначення пенсії оформлено протоколом №41744 від 07.10.2011 прийняте на підставі заяви ОСОБА_3 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку). Вказане рішення в повній мірі відповідає критеріям законності, визначених статтею 2 КАС України. Зокрема, рішення про призначення пільгової пенсії ОСОБА_3 прийняте на підставі трудової книжки ОСОБА_3 згідно відомостей якої він з 04.09.1979 по 20.03.2000 працював водієм на автобусі ЛІАЗ 677; уточнюючої довідки від 09.08.2011 №31 виданої ВАТ «Дубенське АТП 15606». Крім того до пенсійної справи долучені: протокол засідання комісії по зарахуванню пільгового стажу водіям ВАТ «Дубенське АТП 15606» від 26.09.2011 №1; наказ по підприємству від 23.02.1982 №66 про включення ОСОБА_3 в бригаду по обслуговуванню м. Дубно; наказ по підприємству від 28.12.1984 №338 про включення ОСОБА_3 в бригаду по обслуговуванню міських маршрутів; наказ по підприємству від 01.10.1986 №326 про включення ОСОБА_3 в бригаду по обслуговуванню міських маршрутів.

Головним спеціалістом відділу пенсійного забезпечення управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі 15.08.2011 складено акт зустрічної перевірки факту роботи ОСОБА_3 на вказаній посаді на підставі первинних документів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечив. На обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що він дійсно протягом усього свого трудового стажу в ВАТ «Дубенське АТП 15606» займав посаду водія автобуса ЛІАЗ 677 і здійснював пасажирські перевезення по міських маршрутах.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт роботи ОСОБА_3 в ВАТ «Дубенське АТП 15606» протягом вказаного періоду, разом з тим, у наданих показах не змогли підтвердити факт роботи останнього протягом цілого робочого дня на міських маршрутах.

Заслухавши пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, покази осіб допитаних в судовому засіданні в якості свідків, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

11.08.2011 ОСОБА_3 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Дубенського району із заявою про призначення пенсії за віком (стан здоров'я).

До заяви додано: копію трудової книжки; довідка про заробіток; копія паспорта та ідентифікаційного коду; уточнююча довідка; трудовий договір; копія воєнного білету; довідка що не працює; тощо. (а.с. 97).

З поданих документів вбачається наступне:

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1.н.), останній 04.09.1979, на підставі наказу №111 від 03.09.1979 був прийнятий на посаду водія 2-го класу автобуса ЛІАЗ Дубенського автотранспортного підприємства 17011. 31.01.1996, на підставі наказу №9 від 26.01.1996 - переведений на посаду водія 1-го класу на автобус ЛАЗ 699. 20.03.2000, на підставі наказу №02 - звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП, за власним бажанням.

З довідки виданої ВАТ «Дубенське АТП 15606» від 10.08.2011 №35, вбачається, що ВАТ «Дубенське АТП 15606» є правонаступником Дубенського АТП 17011, яке з 29.04.1986 було переіменовано у Дубенське АТП 15606 на підставі наказу Мінтрансу №91 від 29.04.1986.

Разом з тим, відповідно до уточнюючої довідки ВАТ «Дубенське АТП 15606» від 09.08.2011 №31 , ОСОБА_3 працював у ВАТ «Дубенське АТП 15606» водієм міського пасажирського транспорту з 04.09.1979 (нак. №111 від 03.09.1979) по 30.01.1996 (нак. №09 від 26.01.1996). Працюючи водієм ЛІАЗ 677 ОСОБА_3 був зайнятий повний робочий день і користувався всіма наданими пільгами. Іншої роботи протягом вказаного періоду не виконував.

Довідка підписана в.о. голови правління ВАТ «Дубенське АТП 15606» Міліщук С.С. та головним бухгалтером ОСОБА_5 та скріплена печаткою підприємства.

15.08.2011 головним спеціалістом відділу пенсійного забезпечення управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Ситник І.В. проведена перевірка первинних бухгалтерських документів ВАТ «Дубенське АТП 15606», про стаж роботи ОСОБА_3, за період 04.09.1979 по 30.01.1996 для призначення йому пенсії за віком.

За результатами зустрічної перевірки складено акт від 15.08.2011 б/н, в якому встановлено, що ОСОБА_3 дійсно протягом вказаного вище періоду, працював водієм автобуса ЛІАЗ 677 і здійснював перевезення людей на міських маршрутах. Вказаний період зараховується до стажу роботи для призначення пенсії на підставі ст. 13 п.3.

Крім того, в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_3 наявний протокол №1 засідання комісії про зарахування пільгового стажу роботи водіям ВАТ «Дубенське АТП 15606» від 26.09.2011.(а.с.57)

З змісту вказаного протоколу, комісія в складі: інспектора ВК ОСОБА_4 (голова комісії), бухгалтера ОСОБА_5 та механіка ОСОБА_8 (члени комісії) встановила, що водію ОСОБА_3. який працював водієм автобуса ЛІАЗ 677 міського пасажирського транспорту і перевозив пасажирів на регулярних міських маршрутах, пільговий стаж з 04.09.1979 по 30.01.1996 - зарахувати.

На підставі вказаних документів, згідно протоколу №41744 від 07.10.2011 ОСОБА_3 призначено пенсію за віком, як водію міського транспорту (стан здоров'я).

Як встановлено судом під час розгляду справи по суті, посилання на стан здоров'я, при призначенні пенсії за віком ОСОБА_3, на підставі ст. 13 п.3 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зумовлено тим, що пенсія останньому призначена з урахуванням вимог статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». А саме право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку.

В грудні 2014 року управлінням Пенсійного фонду України в Дубенському районі направлено на адресу ПАТ «Дубенське АТП 15606» розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за 2014 рік.

У вказаному розрахунку фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, включена пенсія ОСОБА_3

Будучи незгідним із призначенням пенсії ОСОБА_3 на підставі п.3 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що тягне за собою обов'язок щодо відшкодування витрат на виплату та доставку вказаної пенсії Пенсійному фонду, у відповідності до вимог п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до Пенсійного фонду України в Дубенському районі (листи №64 від 18.02.2015, та №76 від 30.03.2015) і з заявами про відкликання вказаної уточнюючої довідки, де вказав що вона видана безпідставно, з порушенням вимог чинного законодавства.

Одночасно, за таких обставин, ПрАТ «Дубенське АТП 15606» просить провести зустрічну звірку для встановлення факту правильності призначення пенсії ОСОБА_3

Натомість, посилаючись на те, що чинне законодавство України не встановлює жодних правових підстав та можливості відкликання таких довідок, строку дії, я також настання будь-яких негативних наслідків у разі їх відкликання, відповідачем жодних дій спрямованих на проведення перевірки умов призначення пенсії ОСОБА_3, вчинено не було.

У зв'язку із чим, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про визнання протиправним та скасування рішення УПФУ в Дубенському районі про призначення, згідно протоколу №41744, пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_3

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», покриття витрат на виплату і доставку пенсій, що призначені особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004).

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Коло осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, визначено статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а законодавством України встановлено обов'язок щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій підприємствами та організаціями, які мають у своїх виробничих підрозділах робочі місця із шкідливими умовами праці.

Згідно з п. «з» вказаної статті право на пенсію на пільгових умовах за віком мають водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що виникнення права на пільгову пенсію на підставі п. «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не пов'язується з результатами проведення атестації робочого місця. При цьому, умовою для призначення пільгової пенсії за вказаним пунктом є робота на певній посаді, у даному випадку - водія міського пасажирського транспорту, досягнення певного віку та наявність певного стажу.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 зазначеного Порядку вказано, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, право на пенсію та період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи, визначає підприємство шляхом надання уточнюючої довідки.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що форма уточнюючої довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджена Додатком №5 до вказаного вище Порядку, за своїм змістом передбачає як внесення відомостей щодо списку виробництв, робіт, професій, посад і показників, робота на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, так і зазначення підстав для винесення вказаної довідки.

Відповідно до п. 10 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджено Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Виходячи із системного аналізу положень вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку застосування Списків №1 №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, підставою для застосування вказаних списків (після 01.01.1992) є надання підтверджуючих документів щодо проведення атестації робочих місць.

В свою чергу, суд звертає увагу позивача, що існує законодавчо визначений порядок підтвердження стажу роботи водіїв автомобілів для призначення пільгової пенсії передбачений спільним листом Корпорації «Укравтотранс» та Міністерства соціального забезпечення України від 25.03.1992 №1/17-09-73/02-3. З вказаного листа вбачається, що для обчислення стажу роботи водіїв, на підставі якого повинні призначатися пільгові пенсії, можуть бути використані такі документи: записи в трудових книжках; подорожні листи за останні три роки; накази про закріплення водіїв за міськими маршрутами; особовий рахунок форми Т-54 про нараховану заробітну плату; розрахункові листи обчислення заробітної плати; табелі обліку робочого часу (за умови, що водій працював в підрозділі, зайнятому на роботах, що дають право на пільгову пенсію); особиста карточка форми Т-2 по обліку особового складу; інші документи, які можуть підтверджувати виконання цих робіт; показання свідків.

Для розгляду матеріалів з питань підтвердження пільгового стажу роботи водіїв автотранспортних підприємств, які виконували або виконують такі роботи, повинні бути створені комісії за участю адміністрації, профспілок, органів соціального забезпечення та представників трудових колективів. Комісія на підставі наявних документів та показань свідків повинна визначити по кожному водію періоди його роботи та кількість відпрацьованих років на роботах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Рішення цієї комісії оформляється відповідним протоколом, який підписується членами комісії і затверджується на зборах трудового колективу.

Протокол комісії про встановлення пільгового стажу роботи є документом, на підставі якого обчислюється стаж пільгової роботи для призначення пенсії.

На підставі даних протоколу адміністрація підприємства повинна внести відповідні записи до трудових книжок. В подальшому стаж роботи повинен підтверджуватися на підставі відповідних записів в трудових книжках.

Поряд з тим, встановлення факту роботи на умовах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «з» статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» по своїй суті є трудовим спором і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено судом, рішення про призначення пенсії ОСОБА_3 на підставі п. «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» прийнято на підставі уточнюючої довідки ВАТ «Дубенське АТП 15606» від 09.08.2011 №3.

Необхідність надання такої довідки, під час звернення за пенсією за віком, для підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці визначено передбачена пп. «б» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1

Саме наявність вказаної довідки, є необхідною умовою призначення пенсії на пільгових умовах, так як в трудових книжках не зазначається, в яких умовах працювали особи, та не вказується, чи були такі особи зайняті певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня.

За таких обставин, посилання відповідача на те, що чинне законодавство України не встановлює жодних правових підстав та можливості відкликання таких довідок, строку дії, я також настання будь-яких негативних наслідків у разі їх відкликання, на переконання суду є необґрунтованим.

Так як відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» наявність недостовірних відомостей у документах на підставі яких призначена пенсія є підставою для припинення її виплати.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Враховуючи те, що уточнююча довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній видається роботодавцем або його правонаступниками - заява такої особи(або його правонаступників) про внесення у довідку неправдивої інформації, є достатнім доказам на підтвердження того, що пенсія призначена на підставі документів, які містять недостовірні відомості.

А тому, відкликання такої довідки на переконання суду є підставою для з'ясування обставин щодо правомірності призначення та виплати такої пенсії територіальним органом Пенсійного фонду.

Поряд з тим, відповідно до частини першої другої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини другої вказаної статті КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, відповідно до ч.3 вказаної вище статті КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Таким чином, вирішуючи переданий на розгляд суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась із позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Та наявність повноважень та правомірності дій відповідача в межах визначених ч.3 ст.2 КАС України.

Встановивши наявність у особи яка звернулась з позовом до суду, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання вказаного права (інтересу) і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

В свою чергу, відповідно до частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права, і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Рішення Управління пенсійного фонду про призначення пенсії, за своїм змістом є актом індивідуальної дії, так як спрямовуються на врегулювання конкретної соціальної поведінки; поширюються лише на персонально визначених осіб; не передбачає повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; тощо.

Такий правовий акт породжує права і обов'язки тільки того суб'єкта, якому його адресовано.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України. Кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією, чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи або інтереси.

Разом з тим, право оскаржити правовий акт індивідуальної дії так як і нормативно-правовий акт, мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Така позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 07.10.2014 у справі за позовом ОСОБА_9 до виконувача обов'язки Президента України Голови Верховної Ради України Турчинова О.В про визнання незаконним та скасування Указу Президента України від 07.03.2014 №275/2014.

В свою чергу, право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке заявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність зміни правового становища позивача у зв'язку із прийняттям оскаржуваного рішення, не породжує для останнього і права на захист.

Щодо посилання позивача на обов'язок по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, то вказані правовідносини регулюються іншими законодавчими нормами, і виникає на підставі розрахунку, який направляється особі у відповідності до частини 2 Розділу ХУ «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який може бути оскаржений в судовому порядку і не має безпосереднього відношення до рішення про призначення пенсії.

В даній же справі позивач пред'явив вимогу про скасування рішення суб'єкта владних повноважень - правового акта індивідуальної, не будучи суб'єктом правовідносин, на врегулювання яких той прийнятий.

З урахуванням наведеного вище, вказана вимога не підлягає до задоволення, у зв'язку із відсутністю будь-якого порушеного права позивача у даних відносинах.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього кодексу. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми, можна прийти до висновку, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених вимог та не може застосувати інший спосіб захисту ніж той, що обраний позивачем. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо воно вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати на те, що право особи на захист від необґрунтованих вимог щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, може бути захищене судом і у справах за позовом Пенсійного фонду про стягнення таких витрат.

Вказана позиція, відповідає висновкам Верховного суду України у справах за позовом підконтрольних суб'єктів до Державної фінансової інспекції про оскарження пунктів вимог та висновкам Вищого адміністративного суду України зроблених у Методичних роз'ясненнях від 23.02.2012 стосовно застосування окремих положень чинного законодавства при розгляді адміністративних справ щодо пенсійного забезпечення.

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову приватного акціонерного товариства "Дубенське автотранспортне підприємство - 15606" до Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.