Справа № 804/17157/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2015 року справа № 804/17157/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду 19 листопада 2014 року у справі №804/17157/14
за позовом ОСОБА_1
до про Управління Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті у Дніпропетровській області визнання протиправною бездіяльності та визнання протиправною і скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області №019406 від 24.07.2014 р про застосування адміністративно - господарського штрафу до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в розмірі 1700 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області щодо неповідомлення ОСОБА_1 щодо розгляду 24.07.2014 р. справи про порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт»;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області щодо непред'явлення водію автомобіля ОСОБА_1 направлення на перевірку при проведенні перевірки 12.07.2014 р. о 07-40 год. на 437 км автодороги Н-08.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/17157/14.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зокрема, зазначив, що склад правопорушення в його діях відсутній, а оскаржувана постанова була винесена з порушенням встановленої законодавством процедури, оскільки дане рішення суб'єкта владних повноважень не містить опису правопорушення. Позивач вказує, що використовує належний йому автомобіль виключно для задоволення власних потреб, що не мають на меті отримання прибутку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 19 листопада 2014 року у справі №804/17157/14 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. (суддя - Тулянцева І.В.)

Постанова суду першої інстанції обґрунтована, зокрема, тим, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно - господарського штрафу № 019406 від 24.07.2014 року була винесена відповідачем правомірно і підстави для її скасування відсутні. Крім того, відповідач був належним чином повідомленим про дату і час слухання справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позивач - ОСОБА_1, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду 19 листопада 2014 року у справі №804/17157/14 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначив, що сам факт здійснення послуги перевезення пасажирів повинен бути підтверджений договором із перевізником та оплатою за вказані послуги, які повинні здійснюватись суб'єктом господарювання. Жодного доказу на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано. Висновки суду стосовно того, що особи, які були в салоні автомобіля позивача не є його близькими родичами і сплатили йому за послуги перевезення - не підтверджені доказами і ґрунтуються на припущеннях.

15 квітня 2015 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за вх.№17641/15 надійшли заперечення відповідача на апеляційну скаргу, в яких він вказує, що виявлені порушення перевіряючим визначаються в акті перевірки, що є обов'язком такої посадової особи, а особа, яка незгодна з виявленими порушеннями має право викласти свої доводи у акті перевірки. Відповідач також зазначає, що позивач здійснював перевезення пасажирів в напрямку Дніпропетровськ-Кирилівка-Бердянськ, що підтверджується складеними актами перевірки від 07 червня 2014 року, від 09 червня 2014 року, від 22 червня 2014 року, від 10 липня 2014 року, від 11 липня 2014 року, від 12 липня 2014 року, від 17 липня 2014 року, від 25 липня 2014 року з приводу встановлення аналогічних порушень, які свідчать про те, що позивач систематично перевозив у літній період пасажирів до місця відпочинку. Також, як вказує відповідач, на час проведення перевірки та винесення оскаржуваної постанови позивач був суб'єктом господарювання. Позивачем не надано доказів здійснення перевезення для власних потреб.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду 19 листопада 2014 року у справі №804/17157/14 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Згідно частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, 12 липня 2014 року посадовими особами Управління Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті у Дніпропетровській області було проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у м. Дніпропетровську на автошляху Н-08 437 км. (пост Солонянський), під час якої було здійснено перевірку транспортного засобу MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_1.

Здійсненою перевіркою встановлено, що зазначена особа, надаючи послуги з нерегулярних пасажирських перевезень, допустила порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме не оформлена ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг, документів, що свідчать про сплату транспортних послуг, договір обов'язкового страхування пасажирів та водіїв від нещасних випадків, протокол перевірки та адаптації тахографа, що тягне за собою відповідальність, передбачену абз. 4 ч. 1 ст. 60 вказаного Закону.

За наслідками проведеної перевірки транспортного засобу MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_1 складено акт №001427 від 12.07.2014 року. При цьому, як вбачається із змісту вказаного акту, водія було ознайомлено з ним, але від підпису та надання пояснень ОСОБА_1 відмовився.

В подальшому, з огляду на встановлене актом перевірки порушення, відповідачем прийнято постанову №019406 від 24 липня 2014 року про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн.

Згідно статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

У відповідності до статті 6 зазначеного Закону державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі по тексту - Порядок).

Згідно пунктів 12, 14, 15 Порядку, рейдова перевірка здійснюється на підставі щотижневого графіка. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту. Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 21, 22 Порядку у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. У разі відмови уповноваженої особи суб'єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб'єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Як вже було зазначено, посадовими особами відповідача, в ході проведеної 12 липня 2014 року рейдової перевірки, були виявлені порушення ОСОБА_1 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме не оформлена ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг, документів, що свідчать про сплату транспортних послуг, договір обов'язкового страхування пасажирів та водіїв від нещасних випадків, протокол перевірки та адаптації тахографа.

Зазначені порушення зафіксовані в акті перевірки відповідно до пункту 21 Порядку.

Згідно частини 1 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі. Сторони, треті особи або їхні представники, які дають пояснення про відомі їм обставини, що мають значення для справи, можуть бути за їхньою згодою допитані як свідки.

У відповідності до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Із пояснень посадових осіб, що проводили вказану перевірку позивача і які були допитані судом першої інстанції в якості свідків, вбачається, що 12.07.2014 року в ході рейдової перевірки на автошляху Н-08 437 км. (пост Солонянський) ними був зупинений автомобіль «Мерседес Спринтер» державний номер НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_1, який, після пред'явлення ними службових посвідчень та пропозиції надати документи на право здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, жодних документів не надав. В автомобілі знаходилось близько десяти осіб, які підтвердили, що їдуть на відпочинок у м. Бердянськ із різних місць та сплатили за перевезення гроші. Факт знаходження пасажирів в автомобілі було зафіксовано шляхом фотографування, що не заборонено при проведенні перевірки. Оскільки водій автомобіля - ОСОБА_1 не надав ніяких документів, що надавали йому право здійснювати нерегулярні перевезення, було складено Акт № 001427 від 12.07.2014 р., яким зафіксовані встановлені порушення. У зв'язку із тим, що водій не захотів чекати поки буде складено акт та поїхав з місця перевірки, в акті було відображено, що від підпису в акті водій відмовився. В подальшому всі документи були передані до Управління Укртрансінспекції для прийняття рішення про застосування адміністративно - господарських санкцій.

Згідно частини 1, 2 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

У відповідності до частини 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Положеннями частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частинами 1,3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Виходячи з викладених норм процесуального законодавства та зазначених обставин встановлення відповідачем порушень ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, враховуючи, що невідповідності дій посадових осіб при проведенні рейдової перевірки вимогам Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, на підставі наявних у матеріалах справи доказів в межах проведеної судової процедури не встановлено, а акт перевірки, яким зафіксовані виявлені порушення позивача, складено згідно вимог Порядку, керуючись сукупністю наданих сторонами по справі доказів та пояснень, колегія суддів вважає доведеною обставину порушення позивачем вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Стосовно посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що факт здійснення послуги перевезення пасажирів повинен бути підтверджений договором із перевізником та оплатою за вказані послуги, колегія суддів звертає увагу на те, що надання позивачем послуг, зокрема, без укладення відповідної договірної документації і було встановлено контролюючим органом під час проведення рейдової перевірки. Крім того, із пояснень свідків вбачається, що в салоні автомобіля, який належить позивачу, знаходилось близько десяти осіб, які, фактично, підтвердили надання позивачем послуг перевезення та сплату коштів за дані послуги. Та обставина, що оплата послуг не була оформлена відповідними розрахунковими документами не може бути беззаперечним доказом відсутності фактичної сплати коштів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що сукупність наданих позивачем доказів та наведених ним посилань не є достатньою для спростування встановлених відповідачем при проведенні перевірки обставин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, діючи в межах наданих йому повноважень та згідно із вимогами законодавства, правомірно застосував до позивача оскаржуваною постановою адміністративно-господарські санкції.

За даних обставин, здійснивши перегляд судового рішення в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 19 листопада 2014 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду 19 листопада 2014 року у справі №804/17157/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 27 квітня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко