Справа № 807/3715/13-а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року № 876/1041/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гінди О.М.
суддів: Мікули О.І., Качмара В.Я.
за участю секретаря судових засідань: Щерби С.Б.
позивача ОСОБА_1
представника позивача Варга М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до 4 відділення інспекторів прикордонної служби «Конотоп» Сумського прикордонного загону, ОСОБА_3 , Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, скасування рішення та стягнення моральної і матеріальної шкоди,

встановив:

21.10.2013 ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до 4 відділення інспекторів прикордонної служби «Конотоп» Сумського прикордонного загону, ОСОБА_3 , Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: скасувати рішення начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби «Конотоп» від 20.09.2013 про відмову у перетинанні державного кордону гр. ОСОБА_1 , зобов`язати начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби «Конотоп» вчинити дії пов`язані з виключенням інформації щодо громадянина України ОСОБА_1 з обліку (бази даних) осіб, стягнути з державного бюджету суму коштів на відшкодування завданих незаконними діями посадових осіб органів держави, матеріальну шкоду в розмірі 767, 85 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято на підставі підозри у недійсності її паспортного документу, оскільки у ньому містяться виправлення в даті видачі, хоча насправді, такі виправлення відсутні. Зазначає, що працівники прикордонної служби прийняли рішення про проведення поглибленої перевірки, яка згідно Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон (затверджена Наказом Державної прикордонної служби України 05.06.2012 № 407), здійснюється в умовах обмеженого часу і не повинна затримувати відправлення з пункту пропуску транспортних засобів закордонного прямування. Проте ОСОБА_1 для проведення перевірки була знята з потягу, який в подальшому продовжив рух. Крім того, у ході проведення поглибленої перевірки спеціалістами прикордонної служби за допомогою спеціальних приладів не було встановлено відсутність будь-яких виправлень в паспортному документі ОСОБА_1 , це свідчить виключно про необ`єктивність та некомпетентність працівників прикордонної служби, оскільки їх дії призвели до грубого порушення прав громадянина, а саме: порушення кримінального провадження відносно позивача, однак справа була закрита 30 вересня 2013 року і лише після цього було вирішено питання про повернення паспортного документу до Мукачівського МВ ГУ ДМС України Закарпатській області, що також потребувало додаткового часу. Фактично паспорт ОСОБА_1 отримала 10 жовтня 2013 року, майже після спливу місяця. Як пояснює позивач, крім зірваної поїздки, матеріальних втрат понесених внаслідок цього, в період проведення досудового розслідування справи, вона активно вела переговори з приводу придбання об`єкту нерухомості і відсутність паспортного документу ставила під сумнів їх проведення, що негативно відобразилося на її емоційному здоров`ї, яка окрім отриманого стресу безпосередньо при вчиненні незаконних дій щодо неї, додатково емоційно важко переносила наслідки цих дій. Залишившись 20 вересня 2013 року, без паспортного документу, який у неї вилучили, не оформивши ніяких документів про вилучення, вона не знала яким чином зможе повернутися додому. Крім того, це все відбувалося вночі. Після її прохань, працівники міліції видали їй довідку про вилучення паспортного документу, на підставі якої вона купила квиток і повернулася додому в м. Мукачево.
Крім того, позивач як підставу для стягнення моральної шкоди зазначає той факт , що в неї 23 вересня - день народження, який вона хотіла відсвяткувати із родичами у Москві, куди вона їхала, і куди не потрапила з вини відповідачів. Також пояснила, що вона працює художником, і у Москві у неї були зустрічі по робочих питаннях, які не відбулися також із вини відповідачів.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.12.2013 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 20 вересня 2013 року прийняте старшим лейтенантом ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн, матеріальну шкоду в розмірі 767,85 грн та судові витрати в розмірі 2034 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Із цією постановою не погодився Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління ДПС України та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що 20.09.2013 о 23 год. 30 хв. під час здійснення прикордонного контролю в пункті «Конотоп» Сумського прикордонного загону поїзду № 16, сполученням «Ужгород Москва», прикордонним нарядом «Перевірка документів» в вагоні № 20 була виявлена громадянка, яка на паспортний контроль пред`явила внутрішній паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ході перевірки вказаного паспортного документу, у прикордонного наряду, з урахуванням оцінки ризиків, виникли сумніви щодо його дійсності, а саме у році видачі паспортного документу, виконаному правописом за допомогою кулькової ручки, наявні ознаки виправлення. З метою підтвердження або спростування виявлення в документі ознак підробки було подано заяву на здійснення поглибленої його перевірки. У результаті чого, встановлено, що документ є недійсним у зв`язку з наявністю в документі ознак підробки. Таким чином, враховуючи наведене вище, направлено повідомлення про протиправне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України «Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів». У зв`язку з відсутністю у особи дійсних документів на право перетинання державного кордону, рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є законним та обґрунтованим.
Представник апелянта у судовому засіданні 24.03.2015 апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити. У судове засідання 28.04.2015 представник апелянта не прибув, хоча належним чином про нього повідомлений, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.
Позивач та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 вересня 2013 року начальником 4 відділення ІПС відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшим лейтенантом ОСОБА_3 , було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що ОСОБА_1 рішенням недійсний паспортний документ (виправлення в даті видачі паспортного документу з 2011 року на 2012 рік) тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з наявністю однієї з підстав, визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» або відсутністю дійсних документів на право перетинання державного кордону (а.с. 5).
Як наслідок, порушено кримінальне провадження за № 0001105, що підтверджується довідкою Управління МВСУ на південно-західній залізниці Лінійний відділ на станції Конотоп ( а.с. 7).
За результатами перевірки, паспорт позивачу було повернуто, справу закрито. У постанові про закриття кримінального провадження від 30.09.2013 встановлено, що згідно із висновком техніко-криміналістичної експертизи № 57 від 24.09.2013 в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 відсутні ознаки підробки (а.с. 53).
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, оскільки рішення про відмову позивачу в перетині Державного кордону України є протиправним, так як підстав, зазначених у статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», на які відповідач посилається у оскаржуваному рішенні, судом не встановлено. Рішення про відмову у перетині Державного кордону України прийняте 20 вересня 2013 року, в той час, як висновок за результатами поглибленої перевірки датований 21 вересня 2013 року. Отже, станом на момент винесення оскаржуваного рішення висновку не було, що суперечить Наказу від 05.06.2012 № 407 про затвердження Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон. Також судом встановлено та ствердили також і сторони, що протокол про вилучення у позивача паспортного документу, не складався, копія протоколу їй не надавалися. Внаслідок протиправних дій відповідачів, позивачка не потрапила до м. Москви , куди вона направлялася, змушена була купляти білет і повертатися додому, внаслідок чого отримала майнову шкоду, яка дорівнює вартості проїзних білетів № ЧА 331900 та № АП 942375 на загальну суму 767,85 грн.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок протиправних дій відповідачів позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у принижені честі, гідності, у незаконному фактичному затриманні, внаслідок чого- перебування під слідством, та настання інших негативних наслідків: неправомірне вилучення паспортного документу, у зв`язку з чим позбавлення особи слідувати до пункту призначення, перебування без документів вночі та неможливість купити квиток додому, стресовий стан, а також неможливість укласти договір без паспортного документа, що підтверджується договором про завдаток від 21 вересня 2013 року укладений матір`ю позивачки про продаж квартири, де мешкає і позивачка та в подальшому - договору купівлі-продажу між позивачкою та громадянкою Росії, мешканкою Московської області. Все це викликало моральні страждання та завдало матеріальних збитків, оскільки поїздка яку було зірвано з вини працівників прикордонної служби, була діловою. Отже наявність причинного зв`язку між заподіяною позивачу моральною шкодою і неправомірними діями відповідача є беззаперечною.
Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянами України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ (тут та далі у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, далі Закон № 3857-ХІІ) визначено, що документом, що дає право на виїзд з України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Статтею 6 вказаного Закону визначено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, згідно якої, паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами, уповноваженими на те посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, та консульською службою України
Згідно статті 1 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортний документ - виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною; перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів.
За приписами ч. 3 ст. 6 цього Закону пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється виключно за дійсними документами.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.
Наказом від 05.06.2012 № 407 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 червня 2012 за № 1083/21395) затверджена Інструкція з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, де зазначено, що поглиблена перевірка документів проводиться уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, яка є спеціалістом з поглибленої перевірки документів (далі - спеціаліст) (п. 3.1).
Відповідно до п. 3.4 вказаної Інструкції підставою для здійснення поглибленої перевірки документа є заява, складена уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, яка проводила стандартну перевірку документа.
Згідно п. 3.7 цієї Інструкції поглиблена перевірка документів включає: додаткове вивчення дійсності паспортного документа, візи та інших документів із застосуванням спеціальних технічних засобів контролю для пошуку ознак підробки в документах; додаткове вивчення паспортного та інших документів з метою визначення приналежності громадянину України, іноземцю чи особі без громадянства (далі - особа); уточнення відомостей щодо відсутності стосовно особи доручень правоохоронних і розвідувальних органів України.
За приписами пунктів 3.9 3.11 Інструкції, поглиблена перевірка документів забезпечується шляхом: використання наявних баз даних та інформаційно-довідкових матеріалів описів зразків паспортних та інших документів та можливих способів їх підроблення; опитування осіб, які перетинають державний кордон. Поглиблена перевірка документа вважається закінченою після складення спеціалістом висновку за результатами здійснення поглибленої перевірки документа за формою, наведеною у додатку 2 до цієї Інструкції (далі - висновок). Про результати поглибленої перевірки документа спеціаліст доповідає старшому прикордонних нарядів у пункті пропуску (старшому зміни прикордонних нарядів). Висновок складається в письмовій формі на звороті аркуша із заявою на здійснення поглибленої перевірки документа або в електронному вигляді шляхом заповнення його граф (полів програмного інтерфейсу) та передається (надсилається з використанням відповідного програмного забезпечення) уповноваженій службовій особі підрозділу охорони державного кордону, яка здійснювала стандартну перевірку документа. Залежно від результатів здійснення поглибленої перевірки, зазначених у висновку, старший прикордонних нарядів у пункті пропуску (старший зміни прикордонних нарядів): надає дозвіл на перетинання державного кордону особі, документ якої був підданий поглибленій перевірці; відмовляє особі в перетинанні державного кордону.
Отже з аналізу наведених вище положень можна дійти висновку, що рішення про відмову у перетинанні державного кордону, у зв`язку з наявністю у паспортному документі ознак підробки, приймається тільки після надання відповідним спеціалістом висновків поглибленої перевірки документа.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, рішення про відмову позивачу у перетинанні державного кордону прийняте 20.09.2013, тоді коли висновок за результатами поглибленої перевірки датований 21.09.2013. Отже станом на час винесення оскаржуваного рішення, висновку про наявність у паспортному документі позивача ознак підробки чи виправлень не було, а отже були відсутні правові підстави для такого рішення. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що представнику відповідача у судовому засіданні 24.03.2015 було запропоновано надати усі матеріали на підставі яких ним таке рішення приймалось, однак вказаний представник у судове засідання не прибув, документів не подав, а надіслав тільки копію повідомлення № 2047 про протиправне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що за наслідками вказаного повідомлення відносно позивача було розпочате кримінальне провадження № 0001105 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Однак, постановою від 30.09.2013, яка винесена ст. слідчим СВ ЛВ на ст. Конотоп УМВС України на ПЗЗ ст. лейтенантом міліції Мийловим С.О., кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Такі висновки слідчого ґрунтуються на тому, що відповідно до висновку техніко-криміналістичної експертизи № 57 від 24.09.2013 в паспорті позивача НОМЕР_1 відсутні ознаки підробки, зокрема, пошкодження верхнього шару паперу, пошкодження захисної стінки, слідів підчистки, травлення, виправлення первинного змісту тексту та інше.
Отже, висновками техніко-криміналістичної експертизи спростовуються доводи відповідачів не тільки щодо наявності у паспорті позивача ознак підробки, а й будь-яких виправлень, наведень, травлень, а поглиблена перевірка здійснена 21.09.2013, тобто після прийняття рішення про відмову у перетинанні кордону. Суд апеляційної інстанції зазначає, що здійснення належного поглибленого вивчення паспортного документа позивача, який у подальшому жодним чином не підтверджений техніко-криміналістичною експертизою також вказує на неправомірність рішення про відмову у перетинанні державного кордону.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення про відмову позивачу в перетині державного кордону України, а тому таке підлягає скасуванню.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що внаслідок протиправних дій відповідачів, позивач не потрапила до м. Москви (Російська Федерація), куди вона направлялася, змушена була придбати квитки і повертатися додому, внаслідок чого отримала майнову шкоду, яка дорівнює вартості квитків на потяг № ЧА 331900 та № АП 942375 на загальну суму 767,85 грн ( а.с. 50).
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У розглядуваному випадку моральна шкода полягала, зокрема у принижені честі, гідності, у незаконному фактичному затриманні, внаслідок чого перебування позивача під слідством, та настання інших негативних наслідків: неправомірне вилучення паспортного документу, у зв`язку з чим позбавлення особи слідувати до пункту призначення, перебування без документів вночі та неможливість купити квиток на потяг до додому, стресовий стан, а також неможливість укласти договір без паспортного документа, що вбачається з договору про завдаток від 21 вересня 2013 року укладений матір`ю позивачки про продаж квартири, де мешкає і позивачка та в подальшому - договору купівлі-продажу між позивачкою та громадянкою Росії, мешканкою Московської області. Все це викликало моральні страждання та завдало матеріальних збитків, які суд першої інстанції обґрунтовано оцінив на суму 2000 грн.
Що стосується розподілу судових витрат в сумі 2034 грн, то на думку суду апеляційної інстанції, в цій частині судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на таке.
Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.
Частина третя цієї статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Відповідно до глави 6 КАС України склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.
Оскільки серед наданих позивачем документів відсутні докази оплати послуг з правової допомоги, тобто не надано доказів реального понесення позивачем витрат, то у задоволені вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн слід відмовити.
Що стосується стягнення судових витрат на сплату судового збору в сумі 34,41 грн, що підтверджується квитанцією від 21.10.2013 № 24561.363.1, то суд апеляційної інстанції погоджується про необхідність їх стягнення з Державного бюджету України на користь позивача.
З огляду на те, що постанова суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи за відповідними вимогами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття в цій частині нової постанови про часткове задоволення вказаної вимоги. У решті суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, доводи викладені у апеляційній скарзі, цих висновків не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування чи зміни в цій частині рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198,200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити частково.
Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2013 року у справі № 807/3715/13-а в частині розподілу судових витрат скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (ідент. № НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 34 грн.
У решті постанову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.
На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: О.І. Мікула

В.Я. Качмар

Постанова у повному обсязі складена та підписана 30.04.2015.