Справа № 872/2630/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2015 рокусправа № 2а/0470/12812/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом Дніпропетровського учбово-виробничого об'єднання "Луч" Українського товариства сліпих (УТОС) до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське учбово-виробниче об'єднання "Луч" Українського товариства сліпих (УТОС) звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області в якому просило визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16 жовтня 2012 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 16.10.2012 року винесене ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області ДПС проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Дніпропетровського учбово-виробничого об'єднання "Луч" Українського товариства сліпих з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час здійснення фінансово-господарських відносинах з ТОВ "Техноліріс" за період з 2010 року по 2012 рік.

Перевіркою встановлено:

- порушення п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7, пп.7.4.1 ст.7 пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.97 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" зі змінами та доповненнями, п.18 Порядку заповнення податкової накладної, який затверджено наказом ДПА України "Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення" від 30.05.1997 року за №165 зі змінами та доповненнями, ДУВО "ЛУЧ" УТОС", безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ від вартості товарів, згідно податкових накладних, отриманих від TOB "Техноліріс" на суму ПДВ 20172,75 грн., а саме:

у вересні 2010 - 3941,96 грн.; у жовтні 2010 - 4572 грн.

у листопаді 2010 - 5565,79 грн.; у грудні 2010 - 6093 грн.,

що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування відповідно:

у жовтні 2010 - 3941,96 грн.; у листопаді 2010 - 4572 грн.

у грудні 2010 - 5565,79 грн.; у січні 2011 року на суму 6093 грн. згідно п.200.1 ст.200, п.200.4 ст.200 (а) Податкового кодексу України;

- ч.1 та ч.5 ст.203, ч.1 та ч.2 ст.215, ст.626, ч.1 ст. 628, ст. 629, ст. 655, ст. 656, ст. 658, ст.662 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, по правочинах здійснених ДУВО "ЛУЧ" УТОС, за період з 01.09.10 по 31.12.10 з постачальником TOB "Техноліріс".

За результатами перевірки складено Акт від 03.10.2012 року № 2759/22-2/03967576 на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення № від 16.10.2012 року на суму 20173,00 грн. та нараховано 5044,00 грн. штрафних санкцій.

Як вбачається з акту перевірки, позивач придбав у ТОВ "Техноліріс" етикетки самоклеючі на підставі рахунків згідно податкових накладних, актів виконаних робіт та видаткових накладних.

В рахунок оплати за отриманий товар позивачем перераховані грошові кошти ТОВ "Техноліріс" згідно наступних платіжних документів: 28.09.2010 року п.д.№ 2829 на суму 23651,76 грн., ПДВ 3941,96 грн.; 11.10.2010 року п.д.№ 2995 на суму 27432,00 грн., ПДВ 4572,00 грн.; 05.11.2010 року п.д.№ 3318 на суму 30000,00 грн., ПДВ 5000,00 грн.; 01.11.2010 року п.д.№ 3277 на суму 3394,74 грн., ПДВ 565,79 грн.; 13.12.2010 року п.д. № 3793 на суму 36558,00 грн., ПДВ 6093,00 грн.

Крім того, згідно вступної частини акту від 03.10.2012 року № 2759/22-2/03967576, перевірка Дніпропетровського учбово-виробничого об'єднання "Луч" Українського товариства сліпих проведена на підставі постанови слідчого відділу Ленінського РВ ДМУ ДУМВС України в Дніпропетровській області Семенкова С.М. від 12.07.2012 року з якої вбачається, що в ході досудового слідства встановлено, що невстановлені особи в період 2010-2012 рр. з використанням ТОВ "Техноліріс" займались незаконною мінімізацією податкових зобов'язань для підприємств Дніпропетровської області та підприємств інших регіонів України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку ви трат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Порушуючи вказані вимоги податкового закону, контролюючим органом при проведенні перевірки не взято до уваги той факт, що придбані у TOB "Техноліріс" () товари, а саме "етикетка самоклеюча в асортименті", була у повному обсязі використана даним підприємством в процесі здійснення господарської діяльності. А отже відбулись реальні зміни майнового стану платника податків, що свідчить про товарність проведених операцій. Суду надані документи, які свідчать про використання у власній господарській діяльності придбаних товарів, зокрема: рахунки фактури на оплату товару, приймальні акти та видаткові накладні, виписки банку, що підтверджують оплату поставленого товару, податкові накладні, відомості-звіти щодо руху и розходу сировини, матеріалів та інших матеріальних цінностей по цеху лімітно-заборні картки.

Отже, позивачем у повній мірі доведено використання придбаного товару у власній господарській діяльності, а також реальна зміна його господарського стану в результаті проведення таких операцій.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 та 5 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є лише правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Таким чином, визнання відповідачем правочинів між Дніпропетровським учбово-виробничим об'єднанням "Луч" Українського товариства сліпих та ТОВ "Техноліріс" нікчемними - є необгрунтованим та безпідставним, а тому зазначені в акті перевірки твердження податкового органу не відповідають вимогам діючого законодавства.

Як зазначено в акті перевірки: "згідно отриманої постанови слідчого відділу Ленінського РВ ДМУ ДУМВС України в Дніпропетровській області Семенкова С.М. від 12.07.12р в якій зазначено, що не встановлені особи у 2009 році в державні органи надали завідомо підробні документи, в наслідок чого було зареєстровано ТОВ "Техноліріс", після чого здійснювали підприємницьку діяльність підписуючи документи від імені директора ОСОБА_2, яка надала пояснення, що підприємницьку діяльність по ТОВ "Техноліріс" ніколи не вела, договори та бухгалтерську документацію не підписувала".

П.п. 7.2.4 п.7.2 ст.7 ЗУ „Про податок на додану вартість" (що діяв на час отримання накладних у 2010 році) встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платник податку у порядку, передбаченому ст. 9 цього Закону.

На момент видачі податкових накладних ТОВ "Техноліріс" був належним чином зареєстрованими платником податків на додану вартість. Крім цього, факт не здійснення ТОВ "Техноліріс" господарської діяльності не є доведеним та не спростованим у судовому порядку, оскільки факти встановлені судовим рішенням у будь-якому судочинстві не потребують додаткового доведення при розгляді інших справ.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі № 1112/11/13-10 від 20.07.2010 року встановлює, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку.

Статтею 61 Конституції України закріплено саме індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тому притягнення до відповідальності підлягає саме правопорушник.

Таким чином, порушення податкових вимог ТОВ "Техноліріс" зі сплати податкових зобов'язань, не є підставою для відмови у формуванні податкового кредиту УВО "ЛУЧ" УТОС, оскільки активи позивача були зменшенні за рахунок здійснення операцій з придбання етикеток, що призвело до правомірності формування валових витрат, податкового кредиту та сум бюджетного відшкодування.

Також, ст. 2 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" визначено, що перелік завданнь органів державної податкової служби: здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі); внесення у встановленому порядку пропозицій щодо вдосконалення податкового законодавства; прийняття у випадках, передбачених законом, нормативно-правових актів і методичних рекомендацій з питань оподаткування; формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб; роз'яснення законодавства з питань оподаткування серед платників податків; запобігання злочинам та іншим правопорушенням, віднесеним законом до компетенції податкової міліції, їх розкриття, припинення, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення.

На виконання зазначених завдань статтею 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" визначено функції державних податкових інспекцій в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонних та об'єднаних спеціалізованих державних податкових інспекцій, серед яких: здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів; забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильності обчислення і своєчасності надходження цих податків, платежів, а також здійснення реєстрації фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; контроль своєчасності подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевірка достовірності цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів; забезпечення застосування та своєчасне стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами; аналіз причини і оцінка даних про факти порушень податкового законодавства; проведення перевірки фактів приховування і заниження сум податків та зборів (обов'язкових платежів) у порядку, встановленому цим Законом та іншими законами України; подача до судів позовів до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна; мають право звернення до суду в інших випадках, передбачених законом тощо.

В обов'язки посадових осіб контролюючих органів за статтею 21 Податкового Кодексу України входить обов'язок дотримуватись Конституції України та діяти виключно у відповідності з Податковим Кодексом та іншими Законами України, іншими нормативними актами. Права органів державної податкової служби перелічені в статті 20 Податкового Кодексу України, серед яких відсутнє право визнання угод (правочинів) нікчемними або недійсними.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом Дніпропетровського учбово-виробничого об'єднання "Луч" Українського товариства сліпих (УТОС) до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай