Справа № 2а/1770/3847/2011
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2012-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Дудар О.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"26" червня 2012 р. Справа № 2а/1770/3847/2011

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Соморовій В.А. ,

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_3,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 об'єднананої державної податкової інспекції Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" грудня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_5 особи - підприємця ОСОБА_6 до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області про скасування податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції (далі - ОСОБА_4 ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 23.05.2011р. № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 15499,04 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністратвного суду від 01 грудня 2011 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції від 23.05.2011р. № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 15499,04грн. (14160,19грн. - основний платіж, 1338,85грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Крім того, присуджено на користь позивача із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_4 об'єднана державна податкова інспекція звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що постанова прийнята з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_4 об'єднана державна податкова інспекція не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в засідання суду не направила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Колегія суддів враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з урахуванням такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 ОДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р., за наслідками якої складено акт від 13.04.2011р. №95/17-38/256000316 (а.а.с.10-34).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. №13-92 "Про прибутковий податок з громадян". Відповідно до п.7.1 ст.7, пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003р. із змінами та доповненнями, п."б" ч.1 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992р. зі змінами і доповненнями, донарахована сума податку з доходів фізичних осіб у розмірі 14160,19грн., у тому числі: за період з 15.08.2009р. по 31.12.2009р. - в сумі 8804,79 грн., за період з 01.01.2010р. по 31.08.2010р. - в сумі 5355,40грн.

На підставі вказаного акта перевірки ОСОБА_4 ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.05.2011р. №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 15499,04 грн. (14160,19 грн. - основний платіж, 1338,85грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Висновки органу податкової служби про порушення позивачем податкового законодавства базуються на аналізі відповідачем інформації, наданої: ВРЕР м.Дубно УДАІ УМВС України в Рівненській області про поставлені та зняті з обліку транспортні засоби для реалізації; Ягодинської митниці про митну вартість ввезених позивачем транспортних засобів (а.а.с.57, 58, 89-101).

Так, на підставі вказаної інформації відповідачем зазначено, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 упродовж 2009 року знято з обліку для реалізації 11 одиниць транспортних засобів (а.с.22), у 2010 році 6 одиниць транспортних засобів (а.с.26). Враховуючи відповідну митну (фактурну) вартість ввезених з-за кордону та реалізованих позивачем транспортних засобів, податковий орган прийшов до висновку про те, що валовий дохід підприємця у 2009 році становить 174212,59 грн., у 2010 році 47603,57грн.

Визначаючи вказаний валовий дохід позивача та відповідно податкові зобов'язання останнього з податку на доходи фізичних осіб, відповідачем враховано положення:

- абзаців 6-8 пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян від 26.12.1992р. №13-92, згідно з якими громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту за умови, якщо, зокрема, валовий дохід такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян(119000,00 грн.);

- пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України Про податок на доходи фізичних осіб від 22.05.2003р. №889-IV, згідно з яким оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Під час перевірки відповідачем було зазначено, що перевищення граничної суми валового доходу (119000,00грн.) відбулося під час реалізації позивачем 15.08.2009р. транспортного засобу Ford Transit (2005), вартість реалізації якого визначена відповідачем на рівні 25286,20грн. Відповідно, з урахуванням суми вказаної операції, сума валового доходу позивача за даними ОСОБА_4 ОДПІ становить132381,65грн. Тому, орган державної податкової служби прийшов до висновку, що з 15.08.2009р. по 31.12.2009р. та в період з 01.01.2010р. по 31.08.2010р. позивач не мав права здійснювати підприємницьку діяльність, сплачуючи фіксовану ставку податку.

Відповідач, з врахуванням того, що позивачем під час перевірки не були надані документи на підтвердження понесених витрат, визначив витрати в розмірі 25% від суми валового доходу відповідно до вимог Додатку №6 Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993р. №12 із змінами і доповненнями, внесеними наказом від 18.05.1993р. №17 (а.а.с.29-30).

Таким чином, оподатковуваний дохід позивача був визначений як сума чистого доходу, одержаного від реалізації транспортних засобів, яка в свою чергу розраховувалася ОСОБА_4 ОДПІ як різниця між валовим доходом (митна вартість автомобілів) і валовими витратами, що були визначені в розмірі 25% суми валового доходу.

Так, дохід позивача, що підлягає оподаткуванню, за розрахунками ОСОБА_4 ОДПІ становить: за період з 15.08.2009р. по 31.12.2009р. 58698,59грн., за період з 01.01.2010р. по 31.08.2010р. 26462,12 грн. (а.а.с.30-31).

Тому, на підставі п.7.1 ст.7 Закону України Про податок на доходи фізичних осіб від 22.05.2003р. №889-IV ОСОБА_4 ОДПІ визначено позивачу податок з доходів фізичних осіб в загальній сумі 14160,19грн., у тому числі з 15.08.2009р. по 31.12.2009р. - 8804,79грн., з 01.01.2010р. по 31.08.2010р. 5355,40грн.(а.с.33).

Суд не погоджується з висновками податкового органу про порушення позивачем вимог ст.ст.13,14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992р. №13-92 (далі - Декрет №13-92), п.7.1 ст.7, пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003р. №889-IV (далі - Закон №889-IV), які стали підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, зважаючи на таке.

За змістом п.1.2 ст.1 Закону №889-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, дохід фізичної особи охоплює суму будь-яких коштів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами. В свою чергу, дохід з джерелом його походження в Україні, згідно з п.1.3. ст.1 вказаного Закону - це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкт рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із Законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України (пп."ж"). Загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року. До складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються в тому числі і частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11-12 цього Закону. Дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону (15% від об'єкта оподаткування).

На відміну від визначеного пп.11.1.3 п.11.3. ст.11 Закону №889-IV порядку оподаткування операцій з продажу нерухомості, при якому дохід від продажу об'єкта нерухомого майна визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого нерухомого майна, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до законодавства, при продажі рухомого майна вказаний Закон не містить вимог до визначення бази оподаткування не нижче оціночної вартості такого майна. За таких обставин висновок відповідача про визначення доходу від продажу рухомого майна виходячи з його фактурної та/або митної вартості не ґрунтується на вимогах чинного законодавства про оподаткування, а відтак і визначення позивачу податкового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб від продажу рухомого майна, за даними ВРЕР м.Дубно УДАІ УМВС України про зняті позивачем з реєстраційного обліку транспортні засоби, вартість яких визначена податковим органом з митної або фактурної оцінки транспортних засобів, проведено неправомірно.

Фактично, виручку позивача відповідачем визначено на підставі митної та/або фактурної вартості транспортних засобів, яка, як вбачається з акта перевірки, вважається звичайною ціною.

У той же час, порядок визначення звичайної ціни на момент виникнення спірних правовідносин було визначено п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. №334/94-ВР (далі - Закон №334/94-ВР), за нормами якої звичайна ціна в першу чергу визначається виходячи з рівня справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари, а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари, а також ціни, які склалися на ринку (території найближчій стосовно будь-якої із сторін договору) ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів. Для визначення звичайної ціни товару використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами у співставних умовах. Якщо товари, ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам, стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну, визначення звичайної ціни здійснюється із врахуванням таких факторів.

Відповідно до пп.1.20.5 п.1.20 ст.1 Закону №334/94-ВР, якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням таких норм, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна.

З акта перевірки та переліку використаних відповідачем під час податкової перевірки позивача документів вбачається, що податковим органом не здійснювалися заходи щодо дослідження справедливих ринкових цін на ідентичні або однорідні товари.

Податковий орган, всупереч порядку визначення звичайних цін, обумовлених п.1.20 Закону №334/94-ВР, прийняв за звичайну ціну відповідно митну та/або фактурну вартість товарів, однак така вартість товару не є звичайною ціною в розумінні вказаного Закону.

Крім того, ні Декрет №13-92, ні Закон №889-IV не покладають обов'язку по застосуванню звичайної ціни під час продажу рухомого майна. В силу вимог п.12.4. ст.12 Закону №889-IV, застосування ставки податку до вартості рухомого майна, розрахованої за звичайними цінами, передбачено лише при обміні об'єктами рухомого майна. В той же час позивач операцій з обміну транспортними засобами в охопленому перевіркою періоді не здійснював, і зворотного податковим органом не встановлено.

Оскільки за змістом п.1.2 ст.1 Закону №889-IV дохід фізичної особи - це сума коштів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами, то з урахуванням відсутності правової норми про визначення такого доходу при продажу рухомого майна, виходячи з ціни, яка не є нижчою за його оціночну вартість, об'єкт оподаткування повинен визначатися із ціни продажу обумовленої договором, або ж із суми коштів, яка фактично, а не ймовірно одержана такою фізичною особою.

Відповідно, повідомлення митниці про митну вартість транспортних засобів, як і дані електронної бази даних "Митниця" про фактурну вартість транспортних засобів, не є належними доказами в розумінні ст.70 КАС України, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування.

Відповідач у ході проведення перевірки визначив об'єкт оподаткування позивача з джерел інших, ніж звітність або первинні документи, зокрема, використовуючи дані митних декларацій при ввезені автотранспортних засобів на територію України, а не ціну, яка зазначена в біржових угодах, довідках-рахунках (а.а.с.89-101).

Такий спосіб визначення суми податкових зобов'язань, згідно з пп.4.3.1. п.4.3. ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. №2181-III, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2181-III), є методикою непрямих методів. Донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін платнику податку в силу вимог пп.1.20.10 п.1.20 ст.1 Закону №334/94-ВР також здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами.

Порядок та підстави визначення суми податкового зобов'язання за непрямими методами було встановлено п.4.3 ст.4 Закону №2181-III. При цьому, пп.4.3.5 вказаної статті передбачає, що передумовою для застосування непрямих методів є рішення про застосування непрямих методів, яке приймається податковим органом за місцезнаходженням платника податків за наявності підстав, визначених у підпункті 4.3.1 цього пункту. Разом з тим, судом встановлено, що рішення про застосування непрямих методів для визначення суми податкового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб не приймалося.

Згідно з п."б" пп.4.2.2. п.4.2. ст.4 Закону №2181-III податковому органу надано право самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у тому випадку, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Таким чином, донарахування податковим органом податкових зобов'язань допустиме лише у випадку підтвердження факту заниження суб'єктом господарювання суми зобов'язань, який, у свою чергу, підтверджено документально.

Оскільки твердження про необхідність нарахування податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності ґрунтуються на тому, що позивачем занижено базу оподаткування таким доходом, то податковий орган мав право зробити відповідні висновки, лише маючи у своєму розпорядженні документи, які б підтверджували факт настання такої події, як отримання позивачем доходу за відчужені транспортні засоби у розмірі, що дорівнює їх фактурній або митній вартості. Однак, ні на момент перевірки, ні на момент розгляду справи судом, жодного доказу на підтвердження обставин щодо отримання позивачем в охопленому перевіркою періоді доходу у розмірі, визначеному податковим органом, відповідач у своєму розпорядженні не мав і не має.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч цьому, ОСОБА_4 ОДПІ не доведені ті обставини, на яких ґрунтувалися заперечення на адміністративний позов, зокрема відповідачем не підтверджено належними доказами у справі обставини щодо отримання позивачем доходу у вказаних вище розмірах.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області відсутні.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" грудня 2011 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: ОСОБА_7

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_5 особа - підприємець ОСОБА_6 вул.Замкова,18/4,м.Дубно,Дубенський район, Рівненська область,35600

3- відповідачу ОСОБА_4 об'єднана державна податкова інспекція Рівненської області вул.Грушевського , 134,м.Дубно,Дубенський район, Рівненська область,35600