Справа № 2а-1731/10/2170
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2015р. м. Київ К/9991/90418/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Нова Каховка Херсонської області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.09.2010

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2011

у справі № 2а-1731/10/2170

за позовом Комунального підприємства «Міський водоканал»

до Державної податкової інспекції у м. Нова Каховка Херсонської області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21.09.2010, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2011, позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області від 25.09.2009 № /0 та № /0.

ДПІ у м. Нова Каховка Херсонської області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального права: п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5, п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ. Наголошує на тому, що погашення податкових зобов'язань, що мають більш ранні терміни виникнення, здійснюється попередньо погашенню поточних податкових зобов'язань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Підставою для застосування до позивача відповідно до п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181 ІІІ за податковим повідомленням-рішенням від 25.09.2009 № /0 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5830,2 грн. слугували висновки невиїзної документальної перевірки, викладені в акті від 24.09.2009 № 181/15-3, про порушення вимог ст. 17 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 № 2535-XII, яке полягало в несвоєчасній сплаті податкових зобов'язань із земельного податку за березень та квітень 2009 року.

Підставою для застосування до позивача відповідно до п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181 ІІІ за податковим повідомленням-рішенням від 25.09.2009 № /0 штрафних (фінансових) санкцій 1289,08 грн. слугували висновки невиїзної документальної перевірки, викладені в акті від 24.09.2009 № 182/15-3, про порушення вимог ст. 17 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 № 2535-XII, яке полягало в несвоєчасній сплаті податкових зобов'язань із земельного податку за травень та липень 2008 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що порушення граничних строків сплати податкових зобов'язань із земельного податку зумовлене протиправному зміною контролюючим органом при відображенні у картці особового рахунку порядку погашення податкових зобов'язань визначеного позивачем призначення платежу у платіжних дорученнях про сплату узгоджених податкових зобов'язань.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та знаходить правильною позицію судів попередніх інстанцій про відсутність у податкової інспекції правових підстав направляти у рахунок погашення податкового боргу сплачені позивачем податкові зобов'язання за інші визначені ним періоди.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 № 1251-ХІІ платник податків зобов'язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законом терміни.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 № 2535 (далі - Закон № 2535) земельний податок є загальнодержавним податком.

Строки сплати узгоджених сум податкових зобов'язань із земельного податку визначаються положеннями ст. 17 Закону № 2535.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 2535 податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 № 1251-XII (чинного на час виникнення спірних відносин) обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Виходячи зі змісту п.п. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4, п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, та зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації.

Судами попередніх інстанцій при дослідженні питання щодо своєчасності погашення податкових зобов'язань за спірний період на підставі розрахункових документів достовірно встановлено, що позивачем своєчасно та в повному обсязі ініційовано сплату податкових зобов'язань за травень та липень 2008 року, а також за березень та квітень 2009 року.

Згідно із п.п. 5.4.1. п. 5.4 ст. 5 цього ж Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181-ІІІ визначена рівність бюджетних інтересів. З цією метою встановлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Утім, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ були визначені заходи, які могли вживатися контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, і серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Відповідно до п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 цього Закону активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу. У разі, якщо такого платника податків визнано банкрутом, черговість задоволення претензій кредиторів визначається законодавством про банкрутство.

З наведеного випливає, що податковий орган не мав права самостійно змінювати призначення платежу визначеного платником податків, а тому визначення періоду, протягом якого відбулася затримка сплати узгодженого податкового зобов'язання, виходячи із дати погашення відповідачем податкових зобов'язань за ніші періоди, є помилковим.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи наведене, касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Нова Каховка Херсонської області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.09.2010 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою в порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун