Справа № 2а-5881/09/0570
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/40019/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Маріупольське бюро технічної інвентаризації" (далі - КП "Маріупольське БТІ") про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційними скаргами ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2012 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_4 у Донецькому окружному адміністративному суді пред'явив позов до КП "Маріупольське БТІ" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначив, що він звернувся до КП "Маріупольське БТІ" для реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі договорів іпотеки від 17 лютого 2005 року, але рішенням реєстратора цього Підприємства від 29 грудня 2008 року йому відмовлено у реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна відповідно до договорів іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя у зв'язку із відсутністю договорів іпотеки у переліку правовстановлюючих документів, які є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Просив:

- визнати дії КП "Маріупольське БТІ" щодо відмови йому у реєстрації права власності на 16/100 частин нежитлового приміщення площею 326, 6 кв. м. по АДРЕСА_1 у м. Маріуполі Донецької області відповідно до договорів іпотеки від 17 лютого 2005 року, які укладені між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ТРАНСМАРІ";

- зобов'язати КП "Маріупольське БТІ" провести реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 16/100 частин нежитлового приміщення площею 326,6 кв. м. по АДРЕСА_1 у м. Маріуполі Донецької області відповідно до договорів іпотеки від 17 лютого 2005 року, які укладені між ОСОБА_4 та ТОВ "ТРАНСМАРІ".

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2009 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано неправомірними дії КП "Маріупольське БТІ" про відмову ОСОБА_4 у реєстрації права власності на 16/100 частин нежитлового приміщення площею 326,6 кв. м. по АДРЕСА_1 у м. Маріуполі Донецької області відповідно до договорів іпотеки від 17 лютого 2005 року, які укладені між ОСОБА_4 та ТОВ "ТРАНСМАРІ".

Зобов'язано КП "Маріупольське БТІ" провести реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 16/100 частин нежитлового приміщення площею 326,6 кв. м. по АДРЕСА_1 у м. Маріуполі Донецької області відповідно до договорів іпотеки від 17 лютого 2005 року, які укладені між ОСОБА_4 та ТОВ "ТРАНСМАРІ".

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2012 року заяву арбітражного управляючого, ліквідатора ТОВ "ТРАНСМАРІ" Новікова М.В. задоволено.

Поновлено арбітражному управляючому, ліквідатору ТОВ "ТРАНСМАРІ" Новікову М.В. строк на апеляційне оскарження постанови Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2009 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2012 року апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "ТРАНСМАРІ" Новікова М.В. задоволено частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2009 року скасовано.

Прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_4

З вказаними судовими рішеннями апеляційного суду не погодився ОСОБА_4, який подав до суду касаційні скарги.

В обґрунтування касаційних скарг послався на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції від 27 травня 2009 року та відмовити арбітражному управляючому, ліквідатору ТОВ "ТРАНСМАРІ" Новікову М.В. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2009 року.

У касаційній скарзі на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2012 року просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2009 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що частковому задоволенню підлягає касаційна скарга на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2012 року, інша касаційна скарга на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2012 року задоволенню не підлягає.

Стосовно правомірності висновку апеляційного суду про поновлення строку апелянту на апеляційне оскарження судового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент винесення рішення) заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції справу було розглянуто у відкритому судовому засіданні 27 травня 2009 року.

При цьому копія постанови Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2009 року на адресу арбітражного управляючого, ліквідатора ТОВ "ТРАНСМАРІ" Новікова М.В. не направлялася, оскільки останній не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції.

Це підтверджується матеріалами справи.

Отже, є обґрунтованим висновок апеляційного суду, що причина пропуску Новіковим М.В. строку на апеляційне оскарження судового рішення є поважною.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 лютого 2005 року між ОСОБА_4 (позикодавець та іпотекодержатель) та ТОВ "ТРАНСМАРІ" (позичальник, боржник та іпотекодавець) укладені договори позики-іпотеки ВСА № 123627 та ВСА № 123625.

Предметом зазначених договорів є передання іпотекодавцем в іпотеку 11/100 частки нежилого приміщення площею 223,1 кв. м. по

АДРЕСА_1 у м. Маріуполі Донецької області та 5/100 частки нежитлового приміщення площею 103,5 кв.м. по АДРЕСА_1 у

м. Маріуполі Донецької області, тобто в цілому 16/100 частки нежитлового приміщення загальною площею 326,6 кв. м. за вказаною адресою на забезпечення виконання зобов'язання перед іпотекодержателем з повернення йому позики, отриманої позичальником.

Водночас у вказаних договорах містяться застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно із якими сторони вирішили, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснено шляхом позасудового врегулювання на підставі цього застереження про задоволення вимог іпотекодержателя без укладання про це окремого договору за трьома способами.

Одним із способів забезпечення виконання основного зобов'язання у разі його не виконання боржником є передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Договір іпотеки у цьому випадку є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки у відповідності до статті 37 Закону України "Про іпотеку".

Проте, задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки у такий спосіб можливе у разі порушення боржником (іпотекодавцем) основного зобов'язання та/або умов договору іпотеки. У цьому випадку іпотекодержатель може надіслати боржнику (іпотекодавцем) письмову вимогу про усунення порушення у 30-денний термін, в якій попереджає останнього про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Невиконання боржником (іпотекодавцем) вимоги іпотекодержателя протягом 30 днів останній з 31 дня після направлення вимоги має право на виконання основного зобов'язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені сторонами у договорі по-іпотеки, у тому числі й шляхом передачі права власності на майно, яке є предметом іпотеки.

ОСОБА_4 звертався до КП "Маріупольське БТІ" для реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі договорів іпотеки від 17 лютого 2005 року, але рішенням реєстратора КП "Маріупольське БТІ" від 29 грудня 2008 року йому відмовлено у реєстрації договорів іпотеки, оскільки в переліку правовстановлюючих документів, які є підставою для реєстрації права власності, відсутні договори іпотеки.

В обґрунтування своєї відмови відповідач послався на Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07 лютого 2002 року № 7/5.

Вирішуючи даний спір суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення КП "Маріупольське БТІ" прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

За правилами підпункту 1 частини першої статті 19 цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Частина перша статті 36 Закону України "Про іпотеку" у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог, а статтею 37 зазначеного Закону (в цій же редакції) передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого відповідно до частини другої статті 36 цього Закону прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 затверджено Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Цим Положенням встановлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Положення визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності (пункт 1.1.).

Відповідно до пункту 2.1. Положення для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.

Додатком 1 до пункту 2.1. Положення передбачені договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, лізингу, предметом яких є нерухоме майно, про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, договори про задоволення вимог іпотекодержателя, договори про виділ у натурі частки нерухомого майна, про поділ нерухомого майна, що є в спільній частковій чи спільній сумісній власності.

Із змісту вказаного пункту вбачається, що зазначений перелік договорів, за якими законодавець передбачив перехід права власності, не є вичерпним. А тому, відповідно до статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого відповідно до частини другої статті 36 цього Закону прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до нової редакції статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку", викладених у підпункті 17 пункту 4 розділу III Перехідних положень Закону України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" (Закон набрав чинності 14 січня 2009 року), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Між тим, нова редакція статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Немає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права.

Разом із тим, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову є передчасним з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Таким чином, зобов'язання за іпотекою невідривно пов'язане з основним зобов'язанням.

При цьому за змістом частини першої статті 33 "Про іпотеку" іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 35 цього ж Закону (норма статті не зазнала змін в зв'язку з набранням чинності Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва") у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

З метою позасудового врегулювання згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення.

Отже, право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя у випадку, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення.

На такі обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув та не перевірив, чи подавалася відповідачу завірена в установленому порядку копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю, зі стислим змістом порушених зобов'язань, вимогою про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, документ, який підтверджує сплив тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержатель.

Неповне з'ясування обставин у справі та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Суди не виконали вимог вказаного процесуального закону й ухвалили незаконні і необґрунтовані рішення, які підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід більш повно встановити обставини справи з урахуванням вказівок суду касаційної інстанції та у залежності від встановленого вирішити спір.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2012 року залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2012 року - без зміни.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2012 року задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2009 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2012 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Маріупольське бюро технічної інвентаризації" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.