Справа № 826/19590/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: представника позивача представника відповідачівБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М. ОСОБА_5, Глущенко Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Коровайко Оксани Сергіївни про визнання дій протиправними, скасування рішення від 07 жовтня 2014 року № 16318533 та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Коровайко О.С. в якому просив:

- визнати дії Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Коровайко О.С. протиправними;

- скасувати рішення Держреєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 07 жовтня 2014 року № 16318533;

- зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві зареєструвати право власності на 45/100 частини будинку в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 (податковий номер НОМЕР_1) та видати відповідне свідоцтво про право власності.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 жовтня 2014 року позивач через уповноваженого представника звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та пакетом документів для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на 45/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Дана заява була прийнята та зареєстрована за реєстраційним номером 8377494.

07 жовтня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Коровайко Оксаною Сергіївною прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 16318533, яке мотивовано тим, що подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Не погоджуючись з прийнятим рішення відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи в державній реєстрації права приватної власності на спірне домоволодіння, Держреєстратор дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність поданих документів вимогам та неможливість встановлення відповідності заявлених прав документам, що їх посвідчують, а тому його дії та оскаржуване рішення є правомірними.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1952-IV) визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямовано на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

В підпункті 10 пункту 4 Положення про Державну реєстраційну службу України прямо передбачено, що Укрдержреєстр здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Також, згідно абз.1 ч. 4 ст. 9 Закону № 1952-IV, державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Статтею 15 Закону № 1952-IV передбачено, в якому порядку проводиться державна реєстрація прав та їх обтяжень, а саме: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно пункту 5 частини першої статті 19 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до пункту 13 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Згідно пункту 35 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком (пункт 36 Порядку).

Відповідно до підпункту 10 пункту 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Статтею 24 Закону № 1952-IV, встановлено виключний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно п. 4 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Як вбачається з технічного паспорту на садибний (одноквартирний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 04.07.2003 наявна відмітка про самовільне будівництво, а саме: житлового будинку під літ. «К», площею 76,2 кв.м., прибудови під літ. «б», площею 9,5 кв.м., прибудови під літ. «а», площею 7,0 кв.м., гаражу під літ. «И», площею 19,8 кв.м.

Згідно п. 17 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, розділ Державного реєстру прав відкривається державним реєстратором на кожний окремий об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше.

Відповідно до пункту 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та суб'єкта цього права такі відомості:

1) щодо суб'єкта права власності:

для фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства):

- прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові;

- податковий номер (крім громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України);

- номер та серія паспорта громадянина України (для громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України);

- реквізити документа, що посвідчує особу власника (номер та серія документа, дата його видачі, відомості про суб'єкта, що здійснив його видачу, тощо);

2) форма власності;

3) вид спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної власності);

4) розмір частки у праві спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності);

5) підстава для виникнення права власності: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ;

6) підстава для внесення запису про право власності та суб'єкта цього права: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення;

7) реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої проводиться державна реєстрація прав;

8) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора;

9) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Також згідно п. 17 та п. 21 постанови Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011, розділ Державного реєстру прав відкривається державним реєстратором на кожний окремий об'єкт нерухомого майна та до якого вноситься розмір частки у праві спільної власності.

З огляду на те, що будинок по АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно повинен відкриватись саме на весь будинок, а не на окрему частину в ньому, що в даному випадку становить 45/100 частин у домоволодінні.

Таким чином, наявність у поданому технічному паспорті відмітки про самовільне будівництво стало перешкодою у проведенні державної реєстрації права власності.

Водночас, як передбачає Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 № 95 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 року за № 612/23144, індивідуальний (садибний) житловий будинок - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, поверховість якої не повинна перевищувати чотирьох поверхів, призначена для постійного у ній проживання та яка складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

З вказаного слідує, що право власності на 45/100 частини будинку у домоволодінні включає в себе не лише власність на сам будинок, але й на допоміжні (нежитлові) приміщення.

Відповідно до частини 1-2 статті 11 Закону № 1952-IV, Державний реєстр прав складається з розділів, які відкриваються на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього, то відповідно розділ буде відкриватися саме на будинок АДРЕСА_1 з подальшим заповненням.

Кожний розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про:

- нерухоме майно;

- право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права;

- інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав;

- обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав.

Таким чином, відкрити розділ лише для певної частини майна є неможливим.

Крім цього, як було вказано вище, будинок мав деякі добудови, які збільшують загальну та житлову площу.

Разом тим, вивченням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року (справа № 759/4199/13-ц) ОСОБА_7 виділено в натурі належні йому на праві власності 45/100 частини домоволодіння, які складаються з: приміщення під літ. «А» 1-1 - 1-7, приміщення під літ. «Б» 1-1 - 1-3, приміщення під літ. «З» та приміщення під літ. «Д», втім, дана інформація не співпадає з даними технічного паспорту, оскільки існують розбіжності між вказаною площею приміщень в рішенні суду та площею приміщень в поданому технічному паспорті. Крім того, з поданого технічного паспорту вбачається, що загальна площа будинку включає в себе самовільне будівництво.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно абз. 2 п. 4 Порядку № 868, в разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Держреєстратор відмовляючи в державній реєстрації права приватної власності на спірне домоволодіння дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність поданих документів вимогам та неможливість встановлення відповідності заявлених прав документам, що їх посвідчують, а тому його дії та оскаржуване рішення є правомірними, а тому рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 07 жовтня 2014 року № 16318533 скасуванню не підлягає.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві зареєструвати право власності на 45/100 частини будинку в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 (податковий номер НОМЕР_1) та видати відповідне свідоцтво про право власності, то дана вимога є похідною від попередніх вимог, а тому також не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 30.04.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.