Справа № К/9991/842/12-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2015р. м. Київ К/9991/842/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Пенсійного фонду України, управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області про визнання рішення незаконним,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2011 року залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Пенсійного фонду України, управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області про визнання незаконним рішення №11978/09-10 від 14 червня 2011 року та вимоги про сплату боргу №Ф-212 від 11 лютого 2012 року.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою та просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, 01.02.2011 року управлінням Пенсійного фонду України у Рівненському районі Рівненської області сформовано вимогу про сплату боргу №Ф-212, згідно з якою позивачу, враховуючи розміри мінімального страхового внеску у 4 кварталі 2010 року та з врахуванням частини сплачених сум єдиного податку, визначено розмір доплати страхових внесків за 4 квартал 2010 року, що склав 782, 34 грн.

Відмовляючи в позові, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про те, що скільки станом на 21.01.2011 року позивачем не було обчислено і сплачено доплати до мінімального страхового внеску в сумі 782,34 грн., дії управління Пенсійного фонду України у Рівненському районі Рівненської області щодо винесення вимоги №Ф-212 від 01.02.2011 року про сплату боргу на суму 782,34 грн. є правомірними. Крім цього, законним є також рішення Пенсійного фонду України №11978/09-10 від 14.06.2011 року в межах процедури узгодження вимоги про сплату боргу №Ф-212 від 01.02.2011 року на суму 782,34 грн. та безпідставним є обгрунтування позивача щодо списання даних коштів відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України".

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів з огляду на їх правомірність та обґрунтованість та вбачає за доцільне зазначити про таке.

Так, правовідносини щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2010 рік, стягнення заборгованості за цими внесками регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-ІV) та Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції, що діяла до 01 січня 2011 року.

Судом встановлено, що позивач є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем, перебуває на спрощеній системі оподаткування та є страхувальником, тобто, особою, яка відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року N1058-IV сплачує страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

17.07.2010 року набрав чинності Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Держаний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 08.07.2010 року № 2461-VI, яким встановлено обов'язкову сплату фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, що перебувають на спрощеній системі оподаткування, страхових внесків до Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону №1058-ІV фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності є застрахованими особами.

Зазначені особи є страхувальниками та платниками страхових внесків до Пенсійного фонду на підставі п. 5 ст. 14, ч. 1 ст. 15 Закону №1058-ІV.

Відповідно до п.п. 4 пункту 8 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Згідно з приписами ст. 1 Закону №1058-ІV (в редакції, що діяла до 01.01.2011 року) мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановленого законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Статтею 4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, що діяла до 01.01.2011 року) встановлювалася ставка збору у розмірі 33,2 %.

Відповідно до ст. 53 Закону України "Про Держаний бюджет України на 2010 рік" від 27 квітня 2010 року N 2154-VI, з наступними змінами та доповненнями, на 2010 рік встановлено таку мінімальну заробітну плату: з 1 жовтня - 907 гривень, з 1 грудня -922 гривень.

Відтак, з врахуванням наведених норм, позивачу слід було здійснити доплату до мінімального страхового внеску (33,2%) за жовтень-грудень 2010 року в сумі 782,34 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону № 1058 страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону №1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

З 01.01.2011 року набрав чинності Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" від 98.07.2010 року №2464-У1

Відповідно до п.7 розділу У111 цього Закону, стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст. 106 Закону №1058 (в редакції, що діяла до 01.01.2011 року), територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вказана норма кореспондується з п. 8.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, де зазначено, що органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки, крім іншого, якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, а оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, а тому підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: