Справа № 2-а/679/6/2015
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/679/6/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврищук Л.П.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

28 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Гонтарука В. М. Залімського І. Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Литвинюка С.О.,

представника відповідача: Словіцького І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Нетішинського міського центру зайнятості на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Нетішинського міського центру зайнятості про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити кошти,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до Нетішинського міського центру зайнятості про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити витрачені власні кошти на проїзд до місця навчання від населеного пункту м. Нетішин Хмельницької області в м. Рівне та у зворотному напрямку транспортом загального користування у період з 01 грудня 2013 року по 23 червня 2014 року (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заперечення на апеляційну скаргу, згідно з якими просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між Нетішинським міським центром зайнятості та ОСОБА_4 був укладений договір №00001 від 21 жовтня 2013 року щодо направлення її на професійне навчання в Рівненський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості за професією перукаря зі строком навчання з 22 жовтня 2013 року по 23 червня 2014 року з метою сприяння подальшому працевлаштуванню.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору у разі проведення навчання не за місцем постійного проживання Центр зобов'язується компенсувати фактичні витрати на проїзд до місця проходження навчання (від населеного пункту, де проживає безробітний, до населеного пункту, де буде здійснюватися навчання) та у зворотному напрямку транспортом загального користування (крім таксі) та у разі необхідності надати місце проживання на період навчання, або за потреби, щоденного проїзду.

ОСОБА_4 21.10.2013 року було видано направлення на проживання та забезпечено її поселення в період професійного навчання з 22.10.2013 року по 23.06.2014 року, про що свідчить корінець з відміткою про прийняття на проживання.

22.11.2013 року ОСОБА_4 за власним бажанням відмовилась від проживання в гуртожитку. Підставою написання заяви була потреба щоденного проїзду в зв'язку з вихованням двох неповнолітніх дітей без батька.

26.08.2014 року ОСОБА_4 звернулась до Нетішинського міського центру зайнятості із заявою про компенсацію витрат на щоденний проїзд (а. с. 4).

Листом №51-01/894 від 29.08.2014 року Нетішинський міський центр зайнятості повідомив позивача про відмову у компенсації вартості щоденного проїзду до навчального закладу і в зворотному напрямку (а. с. 7).

Не погодившись з отриманою відмовою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем суду не надано доказів про те, що ОСОБА_4 належним чином була повідомлена про форму проїзних квитків та, після виселення з гуртожитку, шляхом укладення додаткової угоди відповідачем не внесено змін до договору.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" у разі необхідності для проходження професійної підготовки або перепідготовки, підвищення кваліфікації особа: забезпечується місцем проживання на період проходження професійної підготовки або перепідготовки, підвищення кваліфікації та їй компенсуються витрати на проїзд до місця проходження навчання та у зворотному напрямку в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, за погодженням з правлінням Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно з п. 2.4 Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженому наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства освіти і науки України від 31.05.2013 №318/655, (в редакції станом на час укладення договору на професійне навчання) у разі направлення безробітного на професійне навчання до навчального закладу, що розташований не за місцем реєстрації його місця проживання чи перебування, такому безробітному компенсуються витрати на проїзд до місця розташування навчального закладу і у зворотному напрямку транспортом загального користування (крім таксі) на підставі квитків або довідки транспортного підприємства про вартість проїзду при відсутності квитків.

У разі направлення безробітного на професійне навчання до навчального закладу, що розташований не за місцем реєстрації його місця проживання чи перебування, такий безробітний забезпечується місцем проживання на період навчання, йому видається направлення на проживання за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

Згідно з п. 2.2.3 Договору №00001 від 21 жовтня 2013 року Центр зайнятості зобов'язується у разі проведення навчання не за місцем постійного проживання компенсувати фактичні витрати на проїзд до місця проходження навчання (від населеного пункту, де проживає безробітний, до населеного пункту, де буде здійснюватися навчання) та у зворотному напрямку транспортом загального користування (крім таксі) та у разі необхідності надати місце проживання на період навчання, або за потреби, щоденного проїзду.

Як встановлено судом з матеріалів справи, Нетішинський міський центр зайнятості забезпечив позивача місцем проживання в гуртожитку Рівненського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на весь період навчання.

Таким чином, Нетішинським міським центром зайнятості було виконано вимоги Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних та укладеного з ОСОБА_4 договору. Витрати на проїзд у такому випадку відповідно до вимог наведених нормативно-правових актів відшкодовуються одноразово до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, Нетішинським міським центром зайнятості у кошторисі були передбачені витрати на компенсацію вартості проживання ОСОБА_4 у гуртожитку на весь період навчання та одноразового проїзду до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку.

22.11.2013 року ОСОБА_4 за власним бажанням відмовилась від проживання в гуртожитку та продовжила навчання шляхом щоденного проїзду з м. Нетішин до м. Рівне.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору №00001 від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_4 зобов'язана була повідомити Нетішинський міський центр зайнятості про зміну умов виконання договору, однак про виселення з гуртожитку та продовження навчання шляхом щоденного проїзду від місця проживання до місця розташування навчального закладу позивач Нетішинський міський центр зайнятості не повідомила.

26.08.2014 року ОСОБА_4 звернулась до Нетішинського міського центру зайнятості із заявою про компенсацію витрат на щоденний проїзд, до якої було додано маршрутні листи та довідки про вартість проїзду, видані Нетішинською АС. Копії вказаних документів долучено до матеріалів справи.

Відповідно до п. 2.4 Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних (в редакції станом на час укладення договору на професійне навчання) витрати на проїзд до місця розташування навчального закладу і у зворотному напрямку компенсуються на підставі квитків або довідки транспортного підприємства про вартість проїзду при відсутності квитків.

Апеляційним судом досліджено долучені до матеріалів справи довідки про вартість проїзду та встановлено, що вказані документи не відповідають вимогам чинного законодавства України. Так, довідки про вартість проїзду не містять дати, реєстраційного номера документа, підпису відповідальної особи, відбитку печатки, що не суперечить вимогам до оформлення документів ДСТУ 4163-2003.

Колегія суддів зауважує, що вказані документи, які оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України, не можуть бути підставою для відшкодування позивачу вартості проїзду, що необґрунтовано не було взято до уваги судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Нетішинського міського центру зайнятості задовольнити.

Постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 квітня 2015 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Гонтарук В. М.

Залімський І. Г.