Справа № 813/1460/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року № 813/1460/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника позивача - Калужної С.Р.

представника відповідача - Романа Н.О.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанов, -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» звернулось з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2015 ВП №46824581 та ВП №46824250.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідності до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону. В даному випадку державний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі постанов про стягнення виконавчого збору, однак зазначає, що відповідачем не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання вимог стягувача в примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», не було проведено фактичного стягнення заборгованості, тому останній не набув права на винесення постанов про стягнення з позивача виконавчого збору, так як виконавчий збір стягується від фактично стягненої суми або вартості майна боржника. Таким чином, державним виконавцем порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях на позовну заяву, в яких зазначив, що постанови про стягнення виконавчого збору, на підставі яких винесно оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження є чинними і не скасованими. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, наведених в запереченні на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області перебували виконавчі документи про стягнення з ТОВ «Будова-Захід» податкового боргу. При виконанні виконавчих документів державним виконавцем 08.12.2014 винесено постанови ВП №45417538 та ВП №43442046 про стягнення виконавчого збору.

В подальшому виконавчі провадження ВП №45417538 та ВП №43442046 закінчено у зв'язку зі сплатою боржником заборгованості.

10.03.2015 державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №46824250 та ВП 46824581 щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 08.12.2014 ВП №45417538 та щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 08.12.2014 ВП №43442046 відповідно.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Щодо діяльності державної виконавчої служби, то в ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, а на територіях інших держав - міжнародними договорами України на засадах взаємності.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» зазначений Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно із ч.1 ст. 6 вищевказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що в даному випадку, виконавчі провадження відкриті щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору від 08.12.2014 ВП №45417538 ВП №43442046.

Вказані постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.12.2014 ВП №45417538 ВП №43442046 повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у постановах зазначено: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб); 4) резолютивна частина рішення: 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що державним виконавцем не було проведено фактичного стягнення заборгованості, тому останній не набув права на винесення постанов про стягнення з позивача виконавчого збору та посилається на позицію судів вищих інстанцій, які вказують на те, що при вирішенні питання про стягнення виконавчого збору судам потрібно досліджувати питання чи саме державним виконавцем здійснювались заходи щодо примусового виконання виконавчих документів.

Однак суд не може прийняти до уваги такі твердження позивача, оскільки в даному випадку суд оцінює законність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не постанови про стягнення виконавчого збору.

Крім цього, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували скасування чи визнання протиправними вищевказаних постанов про стягнення виконавчого збору, на підставі яких державний виконавець відкрив виконавче провадження, відтак, на даний час, постанови від 08.12.2014 ВП №45417538 та ВП №43442046 про стягнення виконавчого збору є законними, чинними та не скасованими.

Оскільки, частиною 1 статті 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, державним виконавцем з метою недопущення порушень положень Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно керуючись вимогами статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», в межах повноважень, винесено постанови про відкриття виконавчого провадження 10.03.2015 ВП №46824581 та ВП №46824250.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання незаконними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2015 ВП №46824581 та ВП №46824250 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцієючи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р. Брильовський