Справа № 2-а-1370/11
Суддя: Івасівка А. П.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1370/11
Провадження № 2-а/442/22/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року 27 квітня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Івасівка А.П.

при секретарі - Нестір А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_17» до Дрогобицької міської ради, третіх осіб - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання неправомірним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати неправомірним та скасувати рішення сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради від 11.02.2009 року за №770, яким ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 989 кв.м., що по АДРЕСА_1. В обґрунтування позову покликається на те, що позивач є власником нежитлової будівлі, що по АДРЕСА_2. Згідно ухвали ІV сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради від 30.08.2006 року за №82, ТзОВ «ОСОБА_17» надано в користування на умовах оренди земельну ділянку площею 318 кв.м. на АДРЕСА_2 для обслуговування будівлі магазину терміном на три роки, про що 05.10.2006 року укладено відповідний договір оренди землі. Рішенням ХХХУІ сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради позивачу продовжено строк оренди наведеної вище земельної ділянки по АДРЕСА_2 строком на три роки, про що 11.05.2010 року укладено відповідний договір оренди землі. В травні 2010 року позивачу стало відомо, що рішенням ХХУІІ сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради від 11.02.2009 року за №770 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку площею 989 кв.м., що по АДРЕСА_1 громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Вважає, що таке рішення порушує його права. Згідно цього рішення мешканцям будинку АДРЕСА_1, передано частину земельної ділянки, яке товариство орендує ще з 2006 року.

Всупереч інформації, котра викладена у оскаржуваному рішенні, відсутні до такого будь-які схем-плани земельних ділянок Дрогобицького МБТІ та Дрогобицького МВ ЛРФ «Центр Державного земельного кадастру, те як саме рішення приймалось на підставі кадастрового плану, виготовленого ТзОВ «Траверс», згідно якого мешканцям будинку АДРЕСА_1, передано у власність частину земельної ділянки, яку йому Дрогобицькою міською радою передано в оренду.

Крім цього, йому відомо, що начальник Управління комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради ОСОБА_10 відкликав свій підпис з сумнівного кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого ТзОВ «Траверс».

Будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним відповідно до ст. 42 ЗК України, земельна ділянка на якій розташований такий будинок може передаватись безоплатно у власність тільки об»єднанню співвласників, а в даному випадку земельна ділянка передана безоплатно у власність фізичним особам без створення відповідного об'єднання співвласників, що суперечить нормам ЗК України.

Згідно плану БТІ від 1971 року у користуванні мешканців будинку АДРЕСА_1 знаходилась земельна ділянка площею 845 кв.м., однак виділено земельну ділянку площею 989 кв.м. без розроблення проекту відведення та відповідного погодження. Вважає, що збільшення площі земельної ділянки відбулось за рахунок частини земельної ділянки, яка перебуває в оренді ТзОВ «ОСОБА_17».

Неправомірне оскаржуване рішення перешкоджає позивачу належним чином користуватись частиною переданої в оренду земельної ділянки для обслуговування будівлі.

Представники позивача ОСОБА_11 та ОСОБА_12 позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві. Просили позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_13 міської ради ОСОБА_14 відносно задоволення позову заперечив. Пояснивши, що оскаржуване рішення було прийняте законно та у межах компетенції. На час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні будь-які документи, які б свідчили про накладення земельних ділянок, щодо вилучення земельних ділянок питання земельна комісія не розглядала. Чи брався до уваги при цьому кадастровий план земельної ділянки та договір оренди земельної ділянки не відомо.

Третя особа ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_15 проти позову заперечили з тих підстав, що оскаржуване рішення є правомірним, земельна ділянка, яка передана таким у власність третіх осіб завжди перебувала у їх користуванні. Натомість позивач незаконно заволодів частиною їхньої земельної ділянки, а саме 59 кв.м.. Оскільки договори оренди земельної ділянки позивача закінчились, то вважає, що підстава позову відпала.

Треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на розгляд справи не з'являлися, подавши письмові пояснення з приводу позову, у яких просили відмовити у позові.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Як вбачається з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Матеріалами справи встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_17» (надалі ТзОВ «ОСОБА_17») на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу р.№1849 від 14.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Лаганяк Т.І. Дрогобицького нотаріального округу належить нежитлова будівля, що по АДРЕСА_2 (а.с.5, т.1 - витяг про реєстрацію права власності).

Ухвалою Дрогобицької міської ради ІУ сесії п'ятого скликання від 30.08.2006 року №82, за п.1.24. ТзОВ «ОСОБА_17» враховуючи висновки постійної комісії по регулювання земельних відносин (протоколи), та керуючись ст.ст. 12, 93, 124 ЗК України та Законом України «Про оренду землі» і відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», надано в користування на умовах оренди земельні ділянки за викупленими та існуючими спорудами, а саме земельну ділянку площею 318 кв.м., несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання, згідно схем-плану, на вул. Трускавецькій, 6, для обслуговування будівлі магазину, терміном на три роки (а.с.6, т.1).

Як наслідок 05.10.2006 року ТзОВ «ОСОБА_17» в особі директора товариства ОСОБА_17 та Дрогобицька міська рада, уклали договір оренди земельної ділянки, загальною площею 318 кв.м., у тому числі : забудовані землі -214 кв.м., проїзди та двори -48 кв.м., зелені насадження -56 кв.м., строком на три роки. Також зазначено, що на такій земельній ділянці знаходиться нежитлове приміщення, яке належить орендарю на праві колективної власності (а.с.7-8, т.11).

В подальшому рішенням Дрогобицької міської ради ХХХУІ сесії п'ятого скликання від 29.01.2010 року №1066, пунктом 2.5. ТзОВ «ОСОБА_17 продовжено строк оренди на земельну ділянку площею 318 кв.м. на АДРЕСА_2, для обслуговування приміщення магазину строком на три роки (а.с.9, т.1).

11.05.2010 року між Дрогобицькою міською радою та ТзОВ «ОСОБА_17» укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 318 кв.м., несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання, кадастровий номер НОМЕР_1, у тому числі : забудовані землі -214 кв.м., проїзди та двори -48 кв.м., зелені насадження -56 кв.м., строком на три роки (10-11, т.1).

11.05.2010 року вказана земельна ділянка була передана в користування ТзОВ «ОСОБА_17» за актом приймання-передачі за вказаними договорами оренди (а.с.16).

Разом з тим, 16.05.2006 року було складено акт про встановлення та узгодження меж земельної ділянки ТзОВ «ОСОБА_17» в складі : заступника Дрогобицького міського голови, директора департаменту міського господарства, землевпорядника Дрогобицького управління земельних ресурсів та землекористувача, де від А до Б- АДРЕСА_1, від Б до В - землі житлової забудови, Будинкова управа №4, від В до Г - землі загального користування, проїзд, від Г до А - землі ОСОБА_18, що відповідає кадастровому плану земельної ділянки на 0,0318 га, та плану встановлення меж (а.с.12-15).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3, 6 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні земельні ділянки), отримують від місцевої ради згоду на передачу земельної ділянки у власність та дозвіл на розробку проекту її відведення.

Поряд з цим, рішенням ХХУІІ сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради від 11 лютого 2009 року №770 за п.1.1, розглянувши заяви громадян, які вирішили приватизувати земельні ділянки біля власних будинків у м. Дрогобичі, схем-плани земельних ділянок, виготовлені Дрогобицьким державним комунальним відділом Львівської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, та враховуючи рекомендації постійної комісії ради по регулюванню земельних відносин (протокол №86 від 22 січня 2009 року, керуючись ст.ст. 12,89,118, 121 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - ОСОБА_1, прож. на АДРЕСА_3, ОСОБА_2, прож. на АДРЕСА_4, ОСОБА_9 прож. на АДРЕСА_5, ОСОБА_4, прож. на АДРЕСА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, прож. на АДРЕСА_7, передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 989 кв.м., на АДРЕСА_1, для будівництва, обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (а.с.19, 56, т.1).

Слід зазначити, що не зважаючи на неодноразові вимоги суду, міською радою не надано пакет документів, які слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином судом встановлено той факт, що раніше позивач набув у користування земельну ділянку площею із загальною площею 318 кв.м., несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання, кадастровий номер НОМЕР_1, яка частково накладається на земельну ділянку виділену третім особам як прибудинкову територію 989 кв.м., на АДРЕСА_1, ( сторонами не оспорюється та доводиться чисельними спорами з цього приводу, а також кадастровим планом, виготовленим ТОВ фірма «Траверс» (а.с.18, 53 т.1, а.с. 28 т.2, ), враховуючи схематичний план будівельного кварталу №58 м. Дрогобич виготовленого міжміським бюротехінвентаризації від 1953 року (а.с.111. т.1), копію архівного витягу від 11.08.2010 року №748/01-22, про Додаток №1 до рішення міськвиконкому від 30.03.1954 №481, згідно якого за АДРЕСА_1. зареєстровано за землекористуванням 1331,80 з приміткою д/у №11 - т.2 а.с. 42), провести експертизу з цього приводу сторони не виявили бажання) для будівництва, обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд без попереднього вилучення та зміни цільового призначення, що в свою чергу суперечить вимогам закону.

Адже, згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Статтями 19, 20 ЗК України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач надав заінтересованим особам право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку, не зазначивши з яких земель така виділена, суду не надано доказів цільового призначення такої земельної ділянки.

Більше того, за змістом ст.4 ЖК України, ст. 382 ЦК України будинок по АДРЕСА_1, відноситься до багатоквартирних житлових будинків.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками (ч.ч. 2, 3 ст. 42 ЗК України).

Присадибні ділянки це земельні ділянки, які використовуються для обслуговування жилого будинку, а не багатоквартирного, натомість у оскаржуваному рішенні такого не враховано, і зазначено, що земельну ділянку надано саме як присадибну (а.с.19, т.1).

При цьому, прибудинковою територією вважають встановлену за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельну ділянку багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідну для розміщення та обслуговування жилого будинку й господарських і технічних будівель та споруд біля нього, тобто територію під жилим будинком, проїзди й тротуари, озеленені ділянки та ігрові майданчики, майданчики для відпочинку, занять спортом, тимчасового зберігання автомобілів жителів будинку, для господарських потреб та інші території, пов'язані з утриманням і експлуатацією будинку.

З аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм ст. 42 ЗК України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України від 29 листопада 2001 р. № 2866-III "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 р. № 1521 "Про реалізацію Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Таким чином, нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний жилий будинок) або її частини. У відповідності до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна, а прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Так, вказана юридична особа підлягає реєстрації у порядку визначеному вказаним Законом та Постановою КМУ «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»від 11.10.2002 року № 1521.

Разом з тим, власники квартир даного багатоквартирного будинку не створили об'єднання власників багатоквартирних будинків. Будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі КП «ЖЕО» ДМР ( довідка КП «ЖЕО» ДМР від 06.04.2015 року за №26, та відповідь КП «ЖЕО» ДМР від 07.04.2015 року за №193, надана на запит суду).

Більше того, представник відповідача не довів, а судом не здобуто доказів передачі будинку АДРЕСА_1 в цілому у власність його мешканців. Разом з тим, рішенням 1306/2-1645/11 Апеляційного суду Львівської області від 04.03.2013 року, яким скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2012 року (справа №2-1645/2011 року), де у позові третіх осіб у даній справі про визнання частково недійсним договору оренди від 11 травня 2010 року, укладеного Дрогобицькою міською радою та ТзОВ «ОСОБА_17», звернуто увагу на факт того, що орган владних повноважень вирішив передати безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку на вул. Трускавецькій, 10, для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель позивачам ( в даній справі третім особам), хоча ОСОБА_1 за даним п.1.1. цього ж рішення значиться проживаючим за адресою АДРЕСА_3, і лише згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2003 року є спадкоємцем АДРЕСА_8, доказів про реєстрацію такого права у справі немає ( суду також не надано). ОСОБА_9 значиться проживаючою по АДРЕСА_5; ОСОБА_4 є власником квартири НОМЕР_2, будинку по АДРЕСА_1, ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_7, набула на таку право власності в порядку приватизації житлового фонду. Вказане рішення залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31.07.2013 року (а.с.20-22, т. 2).

Суд наголошує, що кожен має право на повагу його власності за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, дотримання якого держава має забезпечити. У зв'язку з цим, суд відзначає, що позивач з юридичної точки зору увесь цей час мав право користуватися земельною ділянкою, рівно як не відбулося примусового відчуження чи припинення прав, але де-факто через дії публічної влади щодо користування спірною земельною ділянкою (її частиною) ТзОВ «ОСОБА_17» втратило таку можливість, що у сенсі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, за прецендентною практикою тлумачення Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Спорронс і Льонирот проти Швеції», А52 (1982), рішення від 30.05.2000 у справі «Бельведере Альберг'ера проти Італії»), є непрямою експропріацією у спосіб, що не сумісний з правом на повагу користування, наслідком чого у цій справі є заперечення самої дійсності прав позивача.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод на - національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку, забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення Європейського суду з прав людини від 26.10.2000 року у справі «Кудла проти Польщі»).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту.

Суд приймає до уваги заяву про поновлення строку позивача звернення з даним позовом (а.с.20, т.1), яке відбулося 22.07.2011 року, враховуючи спершу спірне рішення було оскаржено без пропущення такого строку, судом вже було розглянуто спір по суті, однак скасовано у зв'язку з неналежним розглядом справи в порядку цивільного судочинства (а.с.21-24, т.1).

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, прийнято з порушенням, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття таких, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та беручи до уваги попередню поведінку учасників цивільно-правових оскільки частина такої земельної ділянки на час прийняття оскаржуваного рішення, що сторонами не оспорюється, була в користуванні позивача, її частина передана у власність третім особам без попереднього вилучення у позивача, що зумовило порушення права останнього відносно користування спірною земельною ділянкою, яке існувало, оскільки було надано у передбачений законом спосіб, а правові підстави для позбавлення або обмеження права користування даною ділянкою відсутні; відсутня також правова підстава для передачі такої земельної ділянки третім особам у спільну сумісну власність. Адже у разі надання у власність громадянам земельної ділянки, межі якої не визначені у натурі (на місцевості), відведення земельних ділянок здійснюється на підставі затверджених у встановленому законом порядку проектів землеустрою. У разі відведення земельної ділянки прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, така земельна ділянка, може бути надана у власність або користування об'єднанню власників будинку, або у користування підприємствам, які здійснюють управління цими будинками. Однак документи, що підтверджують право на землю на прибудинкову територію вказаного домоволодіння, на момент винесення оскаржуваного рішення не складалися, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлювались, при винесенні такого рішення не взято розміри та конфігурація земельної ділянки, на яких розташований багатоквартирний жилий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкову територію, що визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації, без розроблення проекту відведення та відповідного погодження, цільове призначення земельної ділянки, а також те, що об'єднання власників багатоквартирного житлового будинку не утворювалося, що унеможливлює передачу спірної земельної ділянки у спільну сумісну власність окремим власникам квартир такого будинку. Таким чином суд прийходить до висновку, що рішення сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради від 11.02.2009 року за №770, яким ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 989 кв.м., що по АДРЕСА_1, є незаконним а від так підлягає скасуванню.

Відповідно до змісту ст. 94 КАС України судовий збір сплачений позивачем не підлягає відшкодування з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 11, 72, 86, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення сесії п'ятого скликання Дрогобицької міської ради від 11.02.2009 року за №770, яким ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 989 кв.м., що по АДРЕСА_1.

Сплачений ТзОВ «ОСОБА_17» судовий збір у розмірі 3,40 грн., відшкодувати ТзОВ «ОСОБА_17» з Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні - в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Повний текс постанови виготовлено та підписано 29.04.2015 року.

Суддя А.П. Івасівка