Справа № 804/3509/15
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 квітня 2015 р. Справа № 804/3509/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ільков В.В.

при секретарі: Мофі І.В.,

за участю:

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про скасування рішення № 651 від 10.02.2015 року, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (далі - відповідач), в якому просить:

-скасувати рішення № 651 від 10.02.2015 року квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, та визнати рішення таким, що порушує ст. 47 Конституції України, Закони України «Про приватизацію державного житлового фонду» та накази Міністра оборони України №1 від 03.01.1993 року, наказ №569 від 15.09.2011 року, та права громадянки ОСОБА_3 на приватизацію займаного нею житла;

-визнати протиправною бездіяльність квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, як органу приватизації, яка виразилась у не виконанні Конституції України, нормативно правових актів (наказів МО № 569 від 15.09.2011 року №1 від 03.01.1993 року) та розглянути заяву ОСОБА_3 від 09.02.2015 року вх. №391 про передачу у приватну власність АДРЕСА_1, що займає ОСОБА_3 на підставі ордеру № 38 від 06.03.1996 року на території відкритого військового містечка (селища міського типу) згідно нормативно правових актів, та вжитті заходів передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року, що діють на момент ухвалення рішення;

-зобов'язати квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпропетровська, як орган приватизації, та прийняти рішення по заяві ОСОБА_3, та вжити заходів щодо приватизації квартири, яка використовується нею та членами її сім`ї на умовах найму на території відкритого військового містечка (селища міського типу), згідно нормативно правових актів та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене наказом МЖКГ №396 від 16.12.2009 року, що діють на момент ухвалення рішення за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що вважає протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська щодо відмови у передачі в приватну власність нерухомого майна, яке оформлено рішенням №651 від 10.02.2015 р., у зв'язку з чим вважає достатньо підстав для скасування такого рішення та зобов'язання вжити заходів щодо приватизації належної ОСОБА_3 квартири.

24.03.2015 року в судовому засіданні представником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська було заявлено клопотання про закриття провадження у адміністративній справі. У обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає, що зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем оскаржується рішення відповідача, як органу приватизації, про відмову у приватизації житла державного житлового фонду в якому проживає позивача, отже в даному випаду існує спір про право на приватизацію житла. За вказаних обставин даний спір не підсудний адміністративному суду, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а виникають із житлових відносин, отже повинен вирішуватися місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Представники позивача в судовому засіданні 28.04.2015 року щодо задоволення клопотання про закриття провадження у адміністративній справі заперечували, посилаючись на те, що позов про скасування рішення № 651 від 10.02.2015 року, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії щодо приватизації квартири згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» повинен бути вирішений в рамках адміністративного судочинства.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою суду від 24.03.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Також частиною 2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Слід зазначити, що законодавство не містить визначення терміну "публічно-правовий спір".

Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору необхідно враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Також, слід звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Згідно інформаційного листа Верховного Суду України від 26 грудня 2005 року № 3.2.-2005 "Щодо застосування господарськими судами України положень процесуального законодавства стосовно розмежування компетенції між спеціалізованими адміністративними і господарськими судами" необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" вказано, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З огляду на положення частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України спори, в яких урегульовані нормативно визначеною процедурою управлінські дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з реалізацією житлових прав фізичних осіб (щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нагляду і контролю за забезпеченням реалізації права громадян України на житло, додержання правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків тощо), є публічно-правовими і розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи положення статті 1 Цивільного процесуального Кодексу України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного законодавства.

Згідно приписів статей 1, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України, яка включає в себе ряд заходів, в тому числі і розгляд відповідних заяв та прийняття відповідних рішень.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02.12.2014 р. по справі № 21-530А14 за позовом ОСОБИ_1 до Хмельницької міської ради про зобов'язання забезпечити позачергово житловим приміщенням як працівника прокуратури, призначеного на посаду в іншу місцевість. При розгляді даної справи колегія суддів двох судових палат Верховного Суду України (Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах) прийшла до висновку про належність даного спору до повноважень цивільних судів, оскільки приписи п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України прямо встановлюють правило про захист прав, що виникають, зокрема, із житлових правовідносин, в порядку цивільного судочинства. Поняття "житлові відносини", на думку колегії суддів, в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла у зв'язку із проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку із встановленого нею загального правила.

Враховуючи, що у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України, які, в свою чергу, зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Як вбачається зі змісту заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, остання фактично оскаржує рішення № 569 від 15.09.2011 року прийняте Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська, як органу приватизації, яким відмовлено у приватизації житла державного житлового фонду, у якому проживає позивач.

Виходячи з системного аналізу вказаних законодавчих актів та матеріалів справи, вбачається, що в даному випадку між позивачем та відповідачем виник спір про захист права конкретної фізичної особи на одержання житла в приватну власність, шляхом приватизації який є не публічним, а приватноправовим.

Отже, дана справа підсудна місцевому загальному суду в порядку Цивільного процесуального кодексу України, а клопотання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про закриття провадження у адміністративній справі є таким, що підлягає задоволенню.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - ОСОБА_3 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 73,08 грн., що документально підтверджується квитанцією №0.0.352217633.1 від 20.02.2015 року, які підлягають поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 17, 18, 157, 160, 165, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про закриття провадження у адміністративній справі № 804/3509/15 за позовною заявою ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про скасування рішення № 651 від 10.02.2015 року, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі № 804/3509/15 за позовною заявою ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська про скасування рішення № 651 від 10.02.2015 року, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Повернути ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України сплачену суму судового збору у розмірі 73,08 гривень згідно квитанції про сплату судового збору від 20.02.2015 року.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 29.04.2015 року.

Суддя (підпис) В.В Ільков
Ухвала не набрала законної сили на 29.04.2015р. Суддя З оригіналом згідно Суддя В.В Ільков В.В Ільков