Справа № 2-а-1/11
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2011-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"14" квітня 2011 р. Справа № 2-а-1/11

номер рядка статистичного звіту 6.2.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Малахової Н.М.

ОСОБА_1,

при секретарі Лабунській Ю.В. ,

за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника 3-ї особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на постанову Любарського районного суду Житомирської області від "16" лютого 2011 р. у справі № 2-а-1/11 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 селищної ради Житомирської області, третя особа ОСОБА_7 про скасування рішення ОСОБА_6 селищної ради ,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Любарського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2011 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про скасування рішення ОСОБА_6 селищної ради.

В апеляційній скарзі позивачі просять постанову суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначають, що при ухваленні судового рішення суд не врахував, що вони, як спадкоємці після смерті ОСОБА_8 мають право на земельну ділянку площею 0,11га, яка належала їх діду ОСОБА_9

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2009 року за спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частинах, в порядку спадкування за заповітом, визнано право власності на будинок 18 по вул. Ватутіна в смт.Любар (а.с.5).

Зареєструвавши право власності на даний житловий будинок (а.с.6), позивачі звернулися до ОСОБА_6 селищної ради про передачу їм у приватну власність земельної ділянки площею 0,18 га з якої: 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою смт.Любар, вул. Ватутіна,18, та 0,11га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вул. Ватутіна,12.

25 червня 2010 року на підставі рішення ОСОБА_6 селищної ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Ватутіна,18 в смт. Любар.

У передачі у спільну часткову власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,11 га відмовлено у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів місця розташування земельної ділянки (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачів, вони обгрунтовують своє право на земельну ділянку площею 0,11 га тим, що вона на законних підставах перебувала у власності їх діда ОСОБА_9 та була успадкована ОСОБА_8 Вони, як спадкоємці за заповітом майна ОСОБА_8, мають право на дану земельну ділянку.

Проте, такі твердження є безпідставними та не узгоджуються з матеріалами справи.

Так, судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 селищної ради №18 від 02 лютого 1994 року ОСОБА_9 (діду позивачів) передано безоплатно у власність земельні ділянки: для ведення особистого підсобного господарства площею 0,11 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,07 га (а.с.19).

Відповідно до вимог ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26.12.1992 року №15-92, який був чинний на час передачі земельної ділянки у власність та на час смерті ОСОБА_9, запис у земельно-кадастрових документах не був зроблений і державний акт на право приватної власності на землю не видавався.

20.03.2006 року ОСОБА_9 помер (а.с. 21), однак спадкоємці, його дружина ОСОБА_8 (баба позивачів), не зверталася до селищної ради з вимогою про виготовлення та видачу державного акту на земельну ділянку площею 0,18 га згідно вимог абзацу другого пункту 1 Перехідних положень Земельного Кодексу України.

Так само, не встановлено, що і в інший спосіб, визначений законом, ОСОБА_8 набула право власності на земельні ділянки площею 0,07 га та 0,11 га, після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 Підтвердженням вказаної обставини є і саме звернення позивачів про передачу їм у приватну власність вказаних земельних ділянок.

04 травня 2007 року ОСОБА_8 померла (а.с.22). Спадкоємцями майна померлої за заповітом від 13.01.2007 року стали ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.20).

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на викладене, ОСОБА_8 не була власником земельних ділянок площею 0,07 га та 0,11 га, а тому вказані земельні ділянки не увійшли до спадкової маси.

Відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У звязку з тим, що до позивачів перейшло право власності на житловий будинок, селищна рада правомірно передала у власність земельну ділянку площею 0,07га для будівництва та обслуговування будинку.

Підстави для передачі позивачам у спільну часткову власність земельної ділянки площею 0,11 га, яка була передана ОСОБА_9 для ведення особистого селянського господарства, відсутні, оскільки право на вказану земельну ділянку в порядку спадкування до них не перейшло.

Користування спірною земельною ділянкою на протязі тривалого часу не є підставою для її передачі у власність в порядку спадкування відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 160,195,196,200,206,212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Любарського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: Н.М. Малахова

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_2 вул.Ваттіна,18,смт.Любар,Житомирська область,13101

3- відповідачу ОСОБА_6 селищна рада Житомирської області вул.Леніна, 36,смт.Любар,Житомирська область,13101