Справа № 2а-0770/1995/11
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2015р. м. Київ К/800/18359/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Білуги С.В., Заїки М.М.
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2012 року, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2012 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2013 року у справі за її позовом до Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, за участі прокуратури Закарпатської області, третя особа: Регіональне управління Департаменту САТ ДПС України в Закарпатській області про визнання неправомірними дій, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання вчинити дії та стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, за участі прокуратури Закарпатської області, третя особа: Регіональне управління Департаменту САТ ДПС України в Закарпатській області про визнання неправомірними дій, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання вчинити дії та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2013 року відмовлено в задоволенні клопотанні позивача про зупинення провадження у справі № 2а-0770/1995/11 до вирішення справи № 2а-3080.

Постаново Закарпатського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що вказані рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм процесуального та матеріального права, позивач звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, направити справу на новий розгляд, чи для продовження розгляду до суду першої інстанції, або прийняти нове рішення.

Інші учасники судового процесу письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надали.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою заступника начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ Венжеги М.Р. від 06.06.2011 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-271, виданого 08.10.2001 року Ужгородським міським місцевим судом про поновлення ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста по ліцензуванню відділу контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну та стягнення з Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 29 серпня 2000 року по 08 жовтня 2001 року в сумі 4564,17 грн., у зв'язку із його фактичним виконанням, про що вказує наказ № 03-0 від 01.06.2011 року, та платіжне доручення від 10.06.2003 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій, з чим погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, виходили з того, що спірна постанова МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про закінчення виконавчого провадження винесена у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень державного виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (у відповідній редакції) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно пункт 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач дотримався вимог вказаних приписів при виконанні вказаного виконавчого листа, і, як наслідок, правомірно закінчив виконавче провадження постановою від 06.06.2011 року, що вказує на її законність.

Щодо оскаржуваних процесуальних ухвал судів про відмову у зупиненні провадження у даній справі до вирішення справи № 2а-3080, то колегія суддів Вищого адміністративного суду України повністю погоджується з тими висновками, які стали підставою для їх винесень, з урахуванням того, що необхідних умов, передбачених статтею 156 Кодексу адміністративного судочинства Україна не було.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів і обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2012 року, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2012 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: С.В. Білуга

М.М. Заїка