Справа № 815/3917/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2015р. м. Київ К/800/8551/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Дубровіної Олени Володимирівни, третя особа - ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (далі - Служба), державного реєстратора Служби Одеського міського управління юстиції Дубровіної О.В. (далі - Реєстратор) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Зазначала, що згідно з оскаржуваним рішенням Реєстратора вирішено здійснити державну реєстрацію права власності на ? частину квартири за її колишнім чоловіком - ОСОБА_6 Підставою для вчинення відповідної реєстраційної дії стало судове рішення про визнання права власності.

Посилаючись на те, що у квартирі проведена реконструкція, після чого об'єкт не приймався в експлуатацію, просила визнати протиправним та скасувати рішення Реєстратора від 19 березня 2014 року № 11743310 та зобов'язати Службу скасувати запис про державну реєстрацію права власності на ? квартири АДРЕСА_1.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2014 року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, а у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку доводів касаційної скарги та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 4 лютого 2005 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» зареєструвало право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2011 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2012 року, задоволено позов ОСОБА_6 та визнано за останнім право власності на ? частини відповідної квартири.

Рішенням Реєстратора від 19 березня 2014 року № 11743310 на підставі вказаних судових рішень вирішено провести державну реєстрацію права власності ОСОБА_6

Також встановлено, що з моменту здійснення реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_4 у 2005 році до моменту вчинення оскаржуваної реєстраційної дії у квартирі проведено реконструкцію (в тому числі збільшено її площу з 89 кв. метрів до 92 кв. метрів), після чого об'єкт не приймався в експлуатацію.

Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація права власності на нерухоме майно, яке зазнало реконструкції, можлива лише після введення його експлуатацію.

Скасувавши це рішення та відмовивши у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що у Реєстратора не було правових підстав для відмови у проведенні реєстрації, оскільки він діяв на виконання рішення суду, яким не вирішувалося питання про виділення частки у спільній власності в натурі.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, висновку апеляційного суду не спростовують.

Зокрема, звертає увагу, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 існує спір про цивільне право, а звернення з цим позовом вбачаться таким, що переслідує мету захисту права власності на квартиру.

Оскільки завданням адміністративного судочинства є захист прав осіб у публічній сфері, то, вирішуючи цей спір, необхідно досліджувати виключно відповідність дій Реєстратора прямим вказівкам закону.

Також колегія суддів враховує, що судовими рішеннями, якими визнано право власності ОСОБА_6 на ? квартири, не вирішувалося питання про виділення часток подружжя в натурі.

Зі змісту цих рішень вбачається, що судами фактично вирішено питання про зміну правового титулу майна - зі спільної сумісної власності подружжя на спільну часткову. При цьому, окремий об'єкт нерухомого майна не створювався.

Частиною третьою статті 15 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) передбачено, що у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації.

Такі випадки передбачені Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773.

За правилами пункту 1.2 цієї Інструкції технічна інвентаризація проводиться у таких випадках: перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту; перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва; перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділення частки з об'єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об'єднання або виділення частки завершений будівництвом об'єкт приймався в експлуатацію. В інших випадках технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника.

Колегія суддів зазначає, що за змістом глави 26 Цивільного кодексу України поділ та виділ майна, що перебуває у спільній власності, передбачає створення окремих об'єктів нерухомості, чого у спірному випадку не відбулось.

Враховуючи, що відповідна квартира раніше прийнята в експлуатацію, право власності на неї зареєстровано БТІ, а у спірному випадку йшлося лише про зміну умовних часток її власників, то у Реєстратора не було правових підстав витребувати документи щодо технічної інвентаризації відповідного майна.

Посилання позивача на те, що квартира була реконструйована, що унеможливлює реєстрацію права на неї до введення в експлуатацію, правильно не взяті апеляційним судом до уваги, виходячи з такого.

Абзацом другим пункту 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що у разі, коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Пунктом 49 цього ж Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про державну реєстрацію, у ньому йдеться про реєстрацію права власності на 1/2 квартири без урахування конструктивних змін, які відбулися внаслідок реконструкції. Зокрема, у рішенні вказано площу квартири до проведення в ній реконструкції.

Колегія суддів зазначає, що у реєстратора не було відомостей про здійснення реконструкції. Посилання позивача та суду першої інстанції на те, що ОСОБА_4 повідомляла Службу про здійснення реконструкції є помилковими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на це звернення Службою надано відповідь. Зокрема зазначено, що законодавством передбачена спеціальна процедура заборони вчиняти дії щодо реєстрації прав на майно, яка у цьому випадку не застосовувалася.

Таким чином, відповідне звернення вважається розглянутим. Результати такого розгляду ОСОБА_4 не оскаржувала. Тому Реєстратору, як суб'єкту владних повноважень, це звернення не доводилося до відома.

Враховуючи те, що статтею 24 Закону № 1952-IV передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації права власності, яких у спірному випадку не було, апеляційний суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість цього позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов