Справа № 2-А-37/11
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2011-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"09" червня 2011 р. Справа № 2-А-37/11

номер рядка статистичного звіту 6.2.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_1,

при секретарі Лабунській Ю.В. ,

за участю позивач, представника позивача ОСОБА_2, 3-ї особи та представника 3-ї особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "21" квітня 2011 р. у справі № 2-А-37/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 комітету Житомирської міської ради, третя особа ОСОБА_6, про визнання протиправним і скасування рішення ,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.06.1996р. №323, в частині передачі ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0094 га, в межах згідно з планом, по вул. Войкова, 1 у м. Житомирі .

В обгрунтування вимог посилався на те, що оскаржуване рішення прийнято із порушенням Земельного кодексу України, оскільки не було погоджено межі земельної ділянки між сусідами, вказані в акті межі не відповідають дійсним розмірам, вказаних в рішеннях суду за 1990 рік та 1991 рік, а також немає посилання на рішення суду від 1991 року.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення позову. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Також, на думку позивача, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, щодо підстав для прийняття рішення міськвиконкому від 13.06.1996 року.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та пояснили, що право позивача порушено оскаржуваним рішенням.

Третя особа ОСОБА_6 та її представник доводи апеляційної скарги не визнали та пояснили, що рішення виконавчим комітетом прийнято відповідно до вимог Земельного Кодексу, який був чинний на час передачі у власність земельної ділянки.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обгрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25.12.1991р. встановлено порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні №1/2 по вул. Войкова в м. Житомирі у відповідності з 7-м варіантом судово-технічної експертизи. За змістом вказаного рішення, у володіння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виділено земельну ділянку площею 94 кв.м., відповідно до їх ідеальних долей в зазначеному домоволодінні (а.с.21).

В послідуючому, на підставі договору дарування від 09.06.1995 року, право власності на 10/100 ід. часток домоволодіння перейшло до ОСОБА_6

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 13.06.1996р. №323 ОСОБА_6 передано в приватну власність земельну ділянку по вул. Войкова, 1/2 у м. Житомирі площею 0,0094 га (а.с.44-46).

На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_6 отримала Державний акт на право приватної власності на землю від 15.07.1996р., який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1828.

Підставою про надання земельної ділянки та її розмір, в додатку до рішення №323 від 13.06.1996 року, зазначено рішення МВК №574 від 27.08.1954р., яким закріплено за домоволодінням 0,0910 га земельної ділянки.

Розмір земельної ділянки, який закріплено за домоволодінням, підтверджено і змістом довідки КП «Житомирського обласного міжміського бюро технічної інвентаризації» Житомирської міської ради від 27.05.2008 року.

Також, в зазначеній довідці зазначена фактична площа земельної ділянки, яка перебуває в користуванні співвласників будинку 1207 кв. м. Саме вказаний розмір був врахований судом та експертизою, при визначенні порядку користування земельною ділянкою на підставі рішення від 25.12.1991 року та в послідуючому при прийнятті рішення про передачу земельних ділянок у власність.

Отже, рішенням суду від 25.12.1991 року встановлено фактичний розмір земельної ділянки, який підлягав поділу між співвласниками будинку. Зазначене рішення набрало законної сили, а тому обставини, які встановлені цим рішенням, щодо розміру земельної ділянки, не потребують доказуванню відповідно до вимог ч.1 ст.72 КАС України.

Посилання виконавчого комітету Житомирської міської ради в своєму рішення на інший розмір земельної ділянки, не впливає на правильність прийнятого рішення, оскільки таке рішення приймалося з урахуванням порядку користування земельною ділянкою площею -1207 кв.м.

Крім того, доказів на підтвердження того, що за будинком 1/2 по вул. Войкова в м. Житомирі закріплений інший розмір земельної ділянки не надано.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 відповідно до оскаржуваного рішення міськвиконкому отримала у власність земельну ділянку саме такої площі, яка зазначена в рішенні суду від 25.12.1991 року про встановлення порядку користування земельною ділянкою, та виділялася особам, від яких до ОСОБА_6 перейшло право власності на частину житлового будинку.

Зі змісту відповіді виконавчого комітету Житомирської міської ради від 12.12.2008р. вбачається, що розподіл земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_6, проведено на підставі розробленого варіанту №7 судово-технічної експертизи та рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25.12.1991р. (а.с. 30).

Факт використання ОСОБА_6 земельної ділянки відповідно до кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки, та відповідно до розмірів, які зазначені в акті, засвідчено перевіркою, яка проведена Головним управлінням Держкомзему у Житомирській області та підтверджена спеціалістом управління в судовому засіданні при розгляді справи в суді першої інстанції (а.с.29).

Доводи апелянта про те, що рішення виконавчого комітету прийнято з порушенням норм чинного законодавства та Земельного Кодексу є безпідставними, та не узгоджуються з матеріалами справи.

Так, на час передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_6 був чинним Земельний Кодекс України в редакції від 18.12.1990 року.

За змістом ст.17 вказаного Кодексу, земельні ділянки передавалися у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Аналогічні вимоги, щодо передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам містяться і в Порядку, який затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 року №10 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1993 року.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що чинний на той час Земельний Кодекс України, а також інші нормативні документи, які встановлювали порядок передачі земельних ділянок у приватну власність, не містили такої підстави набуття права власності на землю, як рішення суду про встановлення порядку користування земельною ділянкою, а тому в оскаржуваному рішенні не має посилання на таке рішення суду, та не має бути.

Порядок складання Державних актів на право власності на земельну ділянку на час виникнення правовідносин, був врегульований Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю, яка затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року №28 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 року.

Зокрема, п.2.1. Інструкції передбачено, що звірка меж земельної ділянки з суміжними власниками землі (землекористувачами) подається для видачі державного акту на право приватної власності на землю разом із випискою з рішення відповідної місцевої про передачу земельної ділянки у власність, а тому доводи ОСОБА_4 про те, що рішення прийнято без узгодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, є також безпідставними.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 набув право власності на 54/300 частини житлового будинку по вул. Войкова, 1/2 в м. Житомирі на підставі договору дарування від 03.03.2008р., тобто через 12 років після прийняття рішення про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки (а.с. 18,19), а тому його права, на час винесення оскаржуваного рішення не були порушені.

Жоден із співвласників житлового будинку по вул. Войкова, 1/2 в м. Житомирі, не звертався до суду з позовом про неправомірність прийнятого рішення у звязку з непогодженням меж земельної ділянки.

Також, позивач не надав доказів того, що на час прийняття оспорюваного рішення, він на законних підставах користувався частиною житлового будинку та мав у власності (користуванні) земельну ділянку за вказаною адресою.

Не надано позивачем і доказів того, що станом на час звернення до суду, він на законних підставах користується земельною ділянкою, та які права, свободи та інтереси порушені зазначеним рішенням виконкому.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.06.1996р. №323 в частині передачі ОСОБА_6 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0094 га, не порушує прав позивача.

Відповідно до вимог ч.2 с. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Виходячи з норм зазначеної статті, посилання позивача на те, що ОСОБА_6 самовільно змінила межі земельної ділянки та зайняла чужі землі, не були предметом розгляду в даному судовому засіданні. Крім того, вказані вимоги не можуть розглядатися в одному провадженні з вимогами про визнання нечинним рішення, відповідно до ч.3 ст.21 КАС України.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 160,195,196,200,206,212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу ОСОБА_5 комітет Житомирської міської ради ОСОБА_9 Короьлова,4/2,Житомир,10014

4- третя особа ОСОБА_6, вул. Войкова,1/2, м. Житомир, 10003