Справа № 810/6403/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6403/14 Головуючий у 1-й інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві на постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач-1, ОСОБА_2.) та ОСОБА_3 (далі - Позивач-2, ОСОБА_3) звернулися до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Інспекції у справах захисту прав споживачів у м. Києві (далі - Відповідач, Інспекція), в якому, з урахування прийнятих судом першої інстанції уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії, бездіяльність інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві у зв'язку з тим, що при приведенні позапланової перевірки ТОВ «ДНІПРОКОР» (відповідно Згоди Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів від 16.01.2013 № 01/7 536-2013) та на підставі звернень ОСОБА_4, ОСОБА_3 від 08.01.2013 р. та 10.01.2013 р.;

- визнати протиправними дії, бездіяльність інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві у зв'язку тим, що у Акті перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 000153 від 30.01.2013 не було матеріалів перевірки виконання зобов'язань ТОВ «ДНІПРОКОР» по відношенню до ОСОБА_3 та ОСОБА_2;

- визнати протиправними дії, бездіяльність інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві у зв'язку тим, що не було виконане зобов'язання Держспоживінспекції України (відповідно листа від 16.07.2013 № Ко-1431/8) щодо перевірки зобов'язань ТОВ «ДНІПРОКОР» з метою вирішення скарги споживачів по суті та не вжиття заходів впливу відповідно до вимог чинного законодавства;

- визнати протиправним дії, бездіяльність інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві у зв'язку тим, що не був виконаним Акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 29 червня 2010 р. № 001348 Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві;

- визнати протиправними дії, бездіяльність інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві у зв'язку з невиконання рішення, яке було прийняте першим заст. Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів згідно листа від 29.04.2014 р. №Ко-0703/8;

- зобов'язати Інспекцію з питань захисту прав споживачів у м. Києві притягнути ТОВ «ДНІПРОКОР» до відповідальності, передбаченої, ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" за:

невиконання зобов'язання ТОВ «ДНІПРОКОР» згідно пояснення від 29.06.2010 р. (Компания готова тем не менее, обменять технику на новый товар и виплатить денежную компенсацию в размере 20 %, сделать доставку за свой счет (по предварительной договоренности), сделать предпродажную подготовку, запустить, убедиться, что клиент полностью может сам ею управлять);

невиконання у подовж 38 місяців Акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 29 червня 2010 р. № 001348 управлінням у справах захисту прав споживачів у м. Києві, який є чинним;

- зобов'язати інспекцію з питань захисту прав споживачів у м. Києві змусити ТОВ «ДНІПРОКОР» виконати зобов'язання, відповідно листа від 29 червня 2010 р.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 року позов задоволено частково - визнано протиправними дії Інспекції щодо не здійснення перевірки обставин, викладених у зверненні ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 08.01.2013 року вх.№Ко-30 у ході позапланової перевірки на підставі згоди Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів від 16.01.2013 року №01/7-536-2013; зобов'язано Відповідача провести перевірку ТОВ «Дніпрокор» щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів при виконанні гарантійних зобов'язань відповідно до скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 08.01.2013 року вх.№Ко-30 та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у ході перевірки ТОВ «Дніпрокор» у січні 2013 року Інспекцією не перевірялися питання, викладені у скарзі Позивачів, такі дії Відповідача щодо проведення перевірки є протиправними, у зв'язку з чим Інспекцію зобов'язано провести перевірку з питань дотримання ТОВ «Дніпрокор» законодавства про захист прав споживачів при виконанні гарантійних зобов'язань відповідно до скарги Позивача від 08.01.2013 року вх. №Ко-30.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, Київський окружний адміністративний суд зазначив, що, по-перше, Відповідачем були вчинені всі необхідні дії з забезпечення усунення порушень, виявлених під час перевірки ТОВ «Дніпрокор» у 2010 році та зафіксованих в акті від 29.06.2010 року №001348, по-друге, Інспекцією було вжито вичерпних заходів на виконання доручення Держспоживінспекції України від 16.07.2013 року №Ко-1431/8, по-третє, лист першого заступника голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів від 29.04.2014 року №Ко-0703/08 не є рішенням, а носить інформаційний характер, по-четверте, вимоги про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дії, які належать до його дискреційних повноважень, втручатися в які суд не вправі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову. При цьому посилаються на те, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наголошують на тому, що судом першої інстанції не були належним чином досліджені всі наявні у матеріалах справи докази, що призвело до прийняття неправильного рішення. Крім того, вказують, що судом не було ухвалено рішення по суті другої, четвертої та сьомої позовних вимог.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою визнати правомірними дії Інспекції щодо здійснення перевірки обставин, викладених у зверненні ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 08.01.2013 року вх. №Ко-30 у ході позапланової перевірки на підставі згоди Держспоживінспекції України від 16.01.2013 року №01/7-536-2013. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, по-перше, судом першої інстанції не було враховано ряд обставин, що стали причиною для висновку про неправомірність дій Інспекції щодо проведення перевірки, по-друге, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено відсутність вини ТОВ «Дніпрокор» у виході з ладу мотоблоку.

Позивачі у судовому засіданні доводи власної апеляційної скарги підтримали та просили вимоги останньої задовольнити у повному обсязі, заперечуючи одночасно проти задоволення апеляційної скарги Інспекції.

Представник Відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги Інспекції з підстав, викладених в останній, водночас, наполягав на залишенні без задоволення апеляційної скарги Позивачів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

Вирішуючи вказану справу, суд першої інстанції встановив, що у квітні 2009 року Позивачами зі складу ТОВ «Дніпрокор» було придбано мотоблок Форестер 1100В вартістю 9 500,00 грн. Під час першого запуску мотоблоку виникла несправність, у зв'язку з чим у травні 2009 року товар було передано ТОВ «Дніпрокор» у зв'язку з тим, що на нього було покладено обов'язок здійснення гарантійного ремонту.

15.06.2009 року Позивачі звернулися до ТОВ «Дніпрокор» із заявою про повернення, зокрема, придбаного мотоблоку. Однак товариство листом від 16.06.2009 року №18 повідомило ОСОБА_2 з посиланням на ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви, оскільки згідно висновку від 14.05.2009 року причини несправності - неправильна підготовка до експлуатації.

У подальшому Позивачі звернулися до Головного Київського міського управління у справах захисту прав споживачів зі скаргою від 28.12.2009 року, в якій було висловлене прохання захистити права останніх як споживачів.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що згідно гарантійного листа ТОВ «Дніпрокор» від 23.04.2010 року, адресованого начальнику Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві, товариство гарантує ОСОБА_2 ремонт та проведення передпускових робіт мотоблоку, а також демонстрацію засобу в дії. Водночас, як встановлено судом першої інстанції з пояснень Позивачів, зазначені зобов'язання ТОВ «Дніпрокор» виконані не були.

29.06.2010 року Управлінням у справах захисту прав споживачів у м. Києві проведено позапланову перевірку Київської філії ТОВ «Дніпрокор» з питань дотримання вимог законодавства України про захист прав споживачів, висновки якої зафіксовані в акті перевірки від 29.06.2010 року №001348. Так, в ході перевірки було встановлено порушення ТОВ «Дніпрокор» пп. 2.1 та пп. 2.2 затверджених наказом Мінекономіки України від 31.07.2002 року №228 Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, а також Закону України «Про захист прав споживачів».

За результатами перевірки Управлінням у справах захисту прав споживачів у м. Києві було винесено постанову №001823/пром. про накладення на ТОВ «Дніпрокор» стягнень за відмову споживачу в реалізації його прав, яка у подальшому була скасована постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2010 року.

Крім того, на підставі висновків перевірки від 29.06.2010 року Управлінням у справах захисту прав споживачів було винесено постанову №000035/пром. від 18.01.2011 року про накладення на ТОВ «Дніпрокор» стягнень у відповідності до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.04.2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011 року, зазначену постанову Управління було скасовано.

Як встановлено судом першої інстанції, у зв'язку з невиконанням ТОВ «Дніпрокор» своїх гарантійних зобов'язань Позивачі у період з 2011 року по 2013 рік неодноразово зверталися до Держспоживінспекції України та її територіальних органів з проханням захистити їх права як споживачів.

Поряд з цим, Київським окружним адміністративним судом встановлено, що 08.01.2013 року (вх. №Ко-30) Позивачі звернулися до Інспекції зі скаргою, в якій просили провести перевірку дотримання законодавства про захист прав споживачів продавцем ОСОБА_5 та ТОВ «Дніпрокор».

На підставі згоди Держспоживінспекції України від 16.01.2013 року №01/7536.2013, наказу Інспекції від 22.01.2013 року №26 та направлення від 30.01.2013 року №000263/263 і звернення Позивачів Відповідачем у період з 30.01.2013 року по 31.01.2013 року проведено позапланову перевірку ТОВ «Дніпрокор» з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів, висновки якої викладені в акті від 30.01.2013 року №000153.

У ході перевірки встановлено порушення вимог п. 7 Правил побутового обслуговування населення, затверджених постановою КМ України від 16.05.1994 року №313 та п. 10 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року №833, а саме: у приміщенні де проводиться приймання та видача замовлень на видному місці відсутня інформація про працівників, які обслуговують замовників, номери телефонів органів виконавчої влади, перелік категорій громадян, які користуються пільгами, номери телефонів і адреси органів, що забезпечують захист прав споживачів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 12.07.2013 року (вх. №Р-1431-2013) Позивачі звернулися до Держспоживінспекції України зі скаргою та, поряд з іншим, просили провести її розгляд та вирішення на особистому прийомі.

Листом від 16.07.2013 року №Ко-1431/8 Держспоживінспекції України направила Інспекції доручення, в якому зобов'язувала повно і всебічно перевірити виконання ТОВ «Дніпрокор» гарантійних зобов'язань, взятих на себе з метою вирішення скарги споживача по суті, та, у разі виявлених порушень, вжити заходів впливу відповідно до вимог чинного законодавства.

На виконання доручення Держспоживінспекції України Відповідачем 12.08.2013 року направлено останній лист №2488/Ко-30/4-13/2, в якому зазначено, що на момент виходу на перевірку керівництвом ТОВ «Дніпрокор» надано письмове пояснення, в якому зазначено, що для отримання мотоблоку, який знаходиться на складі підприємства, споживачам необхідно звернутися письмово до підприємства та погодити дату і час отримання виробу, про що Інспекцією письмово повідомлено споживачів.

Крім того, Держспоживінспекція України 09.08.2013 року направила Відповідачу лист №Ко-1431/8, в якому повторно зобов'язала Інспекцію виконати доручення від 16.07.2013 року №Ко-1431/8 та розглянути скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по суті за їх участю. Про вжиті заходи було зобов'язано повідомити до 23.08.2013 року.

На виконання вказаного доручення Інспекцією направлено Держспоживінспекції України лист від 23.08.2013 року №2919/Ко-30/5-13, в якому зазначено, що працівниками Відповідача проведено перевірку ТОВ «Дніпрокор», про результати якої повідомлено листом від 12.08.2013 року №2488/Ко-30/4/13/2. Крім того, додатково повідомлено, що для вирішення питання по суті зі споживачем ОСОБА_2 у телефонному режимі досягнута домовленість про зустріч з керівництвом підприємства за участю фахівців Інспекції 27.08.2013 року.

Листом від 23.08.2013 року №Ко-1431/8 Держспоживінспекція України повідомила Позивачів, що на виконання доручення від 16.07.2013 року №Ко-1431/8 щодо перевірки виконання зобов'язань ТОВ «Дніпрокор» по відношенню до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснено вихід для проведення перевірки зазначеного суб'єкта господарювання. Крім того, в листі зазначено, що з пояснень, наданих керівництвом ТОВ «Дніпрокор» вбачається, що для отримання відремонтованого мотоблоку, який знаходиться на складі ТОВ «Дніпрокор», споживачам необхідно звернутися до суб'єкта господарювання та погодити зручну для них дату та час отримання виробу. Крім іншого, в листі зазначено, що зустріч ОСОБА_2 з керівництвом ТОВ «Дніпрокор» за участю фахівців Інспекції призначена на 27.08.2013 року.

12.09.2013 року Позивачі звернулися до заступника голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів зі зверненням, в якому просили, зокрема, провести позапланову перевірку ТОВ «Дніпрокор» за їх участі.

Листом від 23.09.2013 року №Ко-1956/7 Держспоживінспекція України зобов'язала Відповідача надати у термін до 27.09.2013 року ґрунтовні та змістовні пояснення щодо питань, порушених у зверненні Позивачів.

На виконання зазначеного доручення Інспекція 27.09.2013 року направила Держспоживінспекції України лист №07-16-05/2639, в якому зазначила, що, по-перше, правових підстав для притягнення ТОВ «Дніпрокор» до відповідальності за порушення законодавства у сфері захисту прав споживачів немає, по-друге, підприємством запропоновано повернути Позивачам кошти за придбаний мотоблок.

При цьому листом від 04.10.2013 року №07-16-05/2702 на виконання повторного доручення Держспоживінспекції України від 01.10.2013 року №Ко-1956/7 Відповідачем повідомлено, що під час зустрічі з керівництвом ТОВ «Дніпрокор» останніми запропоновано споживачам отримати відремонтований виріб або реалізувати виріб і повернути кошти, однак Позивачі від вказаної пропозиції відмовилися. Крім того, повідомлено, що підприємством надано інформацію про отримання заяви від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про повернення коштів та прийняте рішення щодо порядку повернення коштів через продавця товару.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку зі зверненням Позивачів до Держспоживінспекції України 07.04.2014 року останньою направлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лист від 29.04.2014 року №Ко-0703/8, в якому повідомлено, що матеріали звернення перебувають на контролі, знаходяться на стадії розгляду та будуть вирішені найближчим часом.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 5, 23, 26 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 4, 6, 7, 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а також затвердженого постановою КМ України від 17.08.2002 року №1177 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, прийшов до висновку, що зважаючи на невиконання Відповідачем обов'язку з перевірки під час контролюючого заходу питань, викладених у зверненні споживачів, належним способом захисту порушених прав Позивачів є зобов'язання Інспекції повторно провести перевірку ТОВ «Дніпрокор». У той же час, решта позовних вимог, на переконання суду першої інстанції, задоволенню не підлягає з тих підстав, що, по-перше, Відповідачем забезпечено здійснення вичерпних заходів з виконання доручення Держспоживінспекції України від 16.07.2013 року №Ко-1431/8, а також із застосування санкцій згідно висновків акту від 29.06.2010 року №001348, по-друге, лист від 29.04.2014 року №Ко-0703/8 носить інформаційний характер і не містить зобов'язання Інспекцією вчинити певні дії.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Регулювання відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлення прав споживачів, а також визначення механізму їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, визначені Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон про споживачів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону про споживачів спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право: перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства будь-які виробничі, складські, торговельні та інші приміщення цих суб'єктів.

Порядок проведення таких перевірок визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту прав споживачів;

Указом Президента України від 13.04.2011 року №465/2011 затверджено «Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів», згідно пункту 1 якого Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів (Держспоживінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 6 вказаного Положення Держспоживінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку в тому числі перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг

Цим же положення встановлено, що Держспоживінспекція України реалізує свої повноваження через територіальні органи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю), у тому числі при перевірці дотримання законодавства про захист прав споживачів, передбачено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 6 Закону підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення.

При цьому абз. 7 ч. 1 ст. 6 Закону передбачено, що під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою.

Обов'язкові реквізити посвідчення (направлення) визначені частиною 3 статті 7 Закону, одними із яких є підстави для здійснення заходу та предмет здійснення заходу.

Як було вірно підкреслено судом першої інстанції, Відповідачем було проведено позапланову перевірку ТОВ «Дніпрокор» саме на підставі звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 08.01.2013 року з дотриманням вимог чинного законодавства щодо підстав її проведення, а саме - отримано згоду Держспоживінспекції України, видано наказ про проведення перевірки та направлення на її проведення.

Київський окружний адміністративний суд вірно підкреслив, що у той час як предметом перевірки Інспекцією визначені обставини, викладені у зверненні Позивачів від 08.01.2013 року, проте питання, що були викладені у зазначеному зверненні, Відповідачем не досліджувалися, про що свідчать висновки, викладені в акті від 30.01.2013 року №000153. При цьому посилання Інспекції на те, що останнім було проведено перевірку виконання ТОВ «Дніпрокор» гарантійних зобов'язань перед споживачами колегією суддів оцінюється критично, оскільки відмітка в пункті 11 «стаття 7 Закону №1023-ХІІ, пункт 3 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року №506… абзац третій пункту 25 Правил побутового обслуговування населення» додатку №1 до акта перевірки від 30.01.2013 року №000153 «Так» свідчить виключно про здійснення перевірки загальнообов'язкових питань під час проведення контрольного заходу, однак не є доказом перевірки питань, викладених у зверненні Позивачів.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що Інспекцією не відображено в акті перевірки від 30.01.2013 року №000153 стан виконання ТОВ «Дніпрокор» вимог законодавства, зокрема, щодо питань, викладених у зверненні Позивачів, а відтак прийшов до обґрунтованого висновку про допущення Відповідачем порушень вимог чинного законодавства при проведенні перевірки.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що дія - це активний, усвідомлюваний акт поведінки суб'єкта, у той час як бездіяльність - пасивна поведінка особи. Отже, якщо, на думку суду першої інстанції, Відповідачем фактично не було проведено перевірку питань, викладених у зверненні Позивачів, то протиправною можна визнавати виключно бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Відтак колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про протиправність дій Інспекції, що виявилися у нездійсненні перевірки обставин, викладених у зверненні Позивачів, оскільки, як зазначено вище, Відповідач не забезпечив перевірку відомостей, викладених у зверненні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Зазначеним висновком суду охоплюється, зокрема, й пункт 2 позовних вимог, адже Київським окружним адміністративним судом вірно зазначено, що матеріалами перевірки не підтверджується дослідження виконання зобов'язань ТОВ «Дніпрокор» перед Позивачами. Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про безпідставність посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про не вирішення судом позовної вимоги, викладеної в пункті 2 уточненої позовної заяви.

У той же час судова колегія погоджується з твердженням Київського окружного адміністративного суду про те, що для належного захисту прав Позивачів видається доцільним покладення на Інспекцією зобов'язання провести повторно перевірку ТОВ «Дніпрокор» щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів при виконанні гарантійних зобов'язань відповідно до скарги Позивачів від 08.01.2013 року №(вх. №Ко-30).

При цьому посилання Відповідача на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.10.2012 року №2-2215/12, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ТОВ «Дніпрокор» про стягнення матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з тим, що не встановлено факт виникнення недоліку товару з вини відповідача, як на обставину, що свідчить про відсутність порушень ТОВ «Дніпрокор» гарантійних зобов'язань колегією суддів оцінюється критично, оскільки даний факт не звільняє суб'єкт владних повноважень від виконання обов'язку, передбаченого, зокрема, приписами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо проведення перевірки обставин, викладених у зверненні фізичних осіб.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій, бездіяльності Інспекції щодо невиконання зобов'язання Держспоживінспекції України, викладеного в листі від 16.07.2013 року №Ко-1431/8 щодо перевірки зобов'язань ТОВ «Дніпрокор» з метою вирішення скарги Позивачів, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Відповідачем були вчинені всі необхідні дії з метою вирішення скарги Позивачів по суті, про що Держспоживінспекцією України повідомлялося листами від 12.08.2013 №2488/Ко-30/4-13/2 та від 23.08.2013 року №2919/Ко-30/5-13. Крім того, додатково було повідомлено, що для вирішення питання по суті зі споживачем ОСОБА_2 у телефонному режимі досягнута домовленість про зустріч з керівництвом підприємства за участю фахівців Інспекції 27.08.2013 року. При цьому зустрічі були проведенні, однак недосягнення на них бажаного для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 результату не може бути свідченням невиконання Інспекцією доручення центрального органу виконавчої влади, викладеного в листі від 16.07.2013 року №Ко-1431/8.

Щодо висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про невиконання Відповідачем акту перевірки від 29.06.2010 року №001348, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що, як було встановлено раніше, за наслідками перевірки Інспекцією були винесені постанови від 05.10.2010 року №001823/пром. та в подальшому від 18.01.2011 року №000035/пром. про накладення штрафу на ТОВ «Дніпрокор» за порушенням законодавства про захист прав споживачів. Однак, вказані постанови були скасовані судовими рішеннями, які набрали законної сили, з огляду на що твердження Позивачів про невиконання Інспекцією вимог законодавства про забезпечення усунення порушень, встановлених під час перевірки згідно акту від 29.06.2010 року №001348, є необґрунтованими. Відтак посилання Позивачів на не вирішення судом першої інстанції вказаної позовної вимоги, викладеної в пункті 4 уточненої позовної заяви, є безпідставним.

З цих же підстав Київський окружний адміністративний суд обґрунтовано зауважив, що не можуть бути задоволені вимоги Позивачів щодо зобов'язання Інспекції притягнути ТОВ «Дніпрокор» до відповідальності, передбаченої ст. 23 Закону про споживачів за невиконання упродовж 38 місяців акту перевірки від 29.06.2010 року №001348.

При цьому суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а приписами ст. 14 КАС України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Також колегія суддів погоджується з твердженням Київського окружного адміністративного суду про необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій, бездіяльності Інспекції у зв'язку з невиконанням рішення, викладеного в листі Держспоживінспекції України від 29.04.2014 року №Ко-0703/8, оскільки даний лист носить інформаційний характер та не містить жодних приписів зобов'язального характеру для будь-яких осіб.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про: зобов'язання Інспекції притягнути ТОВ «ДНІПРОКОР» до відповідальності, передбаченої, ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» за невиконання зобов'язання ТОВ «ДНІПРОКОР» згідно пояснення від 29.06.2010 року (Компания готова тем не менее, обменять технику на новый товар и виплатить денежную компенсацию в размере 20 %, сделать доставку за свой счет (по предварительной договоренности), сделать предпродажную подготовку, запустить, убедиться, что клиент полностью может сам ею управлять); зобов'язання Інспекції змусити ТОВ «ДНІПРОКОР» виконати зобов'язання, відповідно листа від 29.06.2010 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 26 Закону про споживачів спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 26 вказаного Закону передбачено, результати перевірок суб'єктів господарювання службовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, оформлюються відповідними актами.

Тобто, виключно на підставі висновків перевірки, викладених у відповідному акті, в уповноваженого органу, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, виникає право накладати на суб'єкта господарювання санкції, передбачені, зокрема, ст. 23 Закону про споживачів. При цьому судова колегія підкреслює, що, по-перше, оскільки за насідками перевірки у січні 2013 року Інспекцією не було встановлено порушень ТОВ «Дніпрокор» вимог законодавства, пов'язаного з виконанням гарантійних зобов'язань перед Позивачами, позовні вимоги про зобов'язання Відповідача застосувати певні стягнення до підприємства є передчасними, по-друге, прийняття рішення про накладення санкцій належить до виключної компетенції Інспекції.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, як вірно зазначив суд, вимога про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії може бути задоволеною лише у тому випадку, коли обов'язок вчинення таких дій прямо передбачений законодавством або безпосередньо випливає з повноважень Інспекції.

Разом з тим, чинним законодавством не закріплено за Відповідачем повноважень змушувати суб'єктів господарювання виконувати окремі зобов'язання. Зважаючи, що таке твердження міститься у рішенні суду першої інстанції, доводи Позивачів про те, що судом не була вирішена позовна вимога, що міститься в п. 7 уточнених позовних вимог, є необґрунтованими.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням Київського окружного адміністративного суду, що адміністративні суди у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Як було встановлено в ході розгляду справи судом першої інстанції, чинним законодавством закріплено, що повноваження щодо застосування заходів впливу та накладення санкцій за порушення законодавства про захист прав споживачів належить Інспекції, а тому суд не може втручатися у вільний розсуд даних органів при здійсненні останніми закріплених законом повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 №21-87а13.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, проте ухвалив судове рішення з помилковим застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є правильне по суті вирішення справи, але із помилковим застосуванням норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про визнання протиправними дій Відповідача було допущено помилкове застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року - змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Визнати протиправною бездіяльність Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві щодо нездійснення перевірки обставин, викладених у зверненні ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 8 січня 2013 року вх. №Ко-30 у ході позапланової перевірки на підстави згоди Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів від 16 січня 2013 року №01/7-536-2013.».

В решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.