Справа № 2-а-1/2011
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2011-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"26" липня 2011 р. Справа № 2-а-1/2011

номер рядка статистичного звіту 6.2.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_1,

при секретарі Сидоруку Р.М. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

від відповідача: ОСОБА_5,

від третьої особи: ОСОБА_6,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ружинського районного суду Житомирської області від "16" лютого 2011 р. у справі № 2-а-1/2011 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 сільської ради Ружинського району Житомирської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних на предмет позову: ОСОБА_8 про визнання незаконним рішення 14 сесії 21 скликання від 31.08.1993 року ,

ВСТАНОВИЛА:

05 жовтня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до Ружинського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_7 сільської ради Ружинського району Житомирської області про визнання незаконним рішення 14 сесії 21 скликання ОСОБА_7 сільської ради Ружинського району Житомирської області від 31.08.1993 року про передачу у приватну власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_8 площею 0,41 га та про зобов`язання ОСОБА_7 сільської ради Ружинського району Житомирської області надати позивачеві у приватну власність земельну ділянку у розмірі 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку.

Постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2011 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Вказує на те, що 24 березня 1983 року після смерті матері оформила на себе спадщину на будинок, якій знаходився за адресою: вул. Голубівська, 22, с. Зарудинці Ружинського району Житомирської області та отримала свідоцтво на право на спадщину на старий житловий будинок, сарай, погріб та криницю, які зареєстровані в погосподарській книзі №1 ОСОБА_7 сільської ради. Тому вважає, що з цього часу набула право не тільки на жилий будинок, а ще й на земельну ділянку для обслуговування цього будинку. Ці обставини підтверджуються записом у погосподарській книзі №1 за 1983-1985 роки, де відмічено, що господарство №24 переписано на ОСОБА_2 згідно свідоцтва на спадщину за №221 від 24.03.1983 року. Земельна ділянка на якій був розташований отриманий нею у спадок житловий будинок складала 0,6 га і була в користуванні її матері ОСОБА_9. Однак в 1995 році дізналася про те, що згідно протоколу №2 від 26.05.1983 року зборів уповноважених колгоспників колгоспу "Комуніст" про затвердження рішень правління колгоспу "Комуніст" на вказаному господарському дворі ОСОБА_10, який був на той час співмешканцем третьої особи ОСОБА_8 було наділено 0,4 га землі. Вважає, що таке рішення взагалі не приймалось, а вказаний протокол був підроблений посадовими особами ОСОБА_7 сільської ради.

В якості незаконності рішення 14 сесії 21 скликання ОСОБА_7 сільської ради Ружинського району Житомирської області від 31.08.1993 року позивачка посилається на лист-відповідь з відділу Держкомзему у Ружинському районі №4256/04 від 15.02.2010 року та копію плану встановлених меж ПП "Горизонталь плюс" у 2002 році де на її думку, зазначено, що її спадщина приватизована ОСОБА_8 незаконно, без відповідних документів .В книгах реєстрації Ружинського комунально-проектно-виробничного-архітектурно-планувального підприємства за період 1976-1999 роки ніде не значиться, що забудовником нового житлового будинку по вулиці Голубівський 22 є її покійний брат ОСОБА_10, а значаться лише батько ОСОБА_8 та мати ОСОБА_9.

В обгрунтуванні своєї позиції щодо права в даний час на земельну ділянку за адресою с.Зарудинці Ружинського району Житомирської області загальною площею 0,25 га позивачка посилається на те, що з моменту отримання нею у спадщину в 1983 році жилого будинку за вказаною адресою у неї виникло право на земельну ділянку. Для отримання цієї земельної ділянки у користування в 1995 році зверталась до голови колгоспу "Комуніст" про виділення земельної ділянки та голови сільської ради с. Зарудинці про вирішення спірного земельного питання. Усно їй було відмовлено у виділені та надані у користування присадибної земельної ділянки, яка рахувалась за її покійними батьками. У зв`язку з тим, що на даний час позивач не має житла, просить ОСОБА_7 сільську раду надати у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: вул. Голубівська,22, с. Зарудинці, біля успадкованого нею житлового будинку згідно свідоцтва про право на спадщину від 24.03.1983 року. Також позивачка посилається на те, що в 2009-2010 роках неодноразово зверталась до голови ОСОБА_7 сільської ради ОСОБА_11 з заявами про виділення їй у користування присадибної ділянки з батьківської земельної ділянки 0,6 га - 0,25 га, але отримала відмову.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили скасувати постанову суду першої інстанції.

Відповідач - ОСОБА_7 сільська рада Ружинського району Житомирської області у письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначив, що оскільки рішення суду по цій справі стосується прав і законних інтересів ОСОБА_8, яка приватизувала земельну ділянку і має у власності на ній житловий будинок, то суд цілком правомірно допустив її до участі у справі. Посилання позивача, що цим порушені вимоги законодавства, що призвело до упередженості судді є надуманими та безпідставними.

Вказує, що судом першої інстанції надана оцінка поданих позивачем доказів, згідно яких земля до 1990 року знаходилась у виключній власності держави, не могла передаватись у спадок і тому право користування земельними ділянками надавалось громадянам не автоматично,З 1990 року громадяни вже мали право на отримання у власність земельних ділянок, але також не автоматично, а на підставі надання заяв про це у першому випадку до колгоспу "Комуніст", а у другому - до ОСОБА_7 сільської ради. Таких заяв у вказаний період до вказаних органів від апелянта не надходило. Вперше нею офіційно надана заява з проханням про виділення їй земельної ділянки по вул. Голубівська 22 в с. Зарудинці тільки в 2009 році, тобто тоді коли частина цієї земельної ділянки вже була зайнята. Вважає, що суд першої інстанції цілком обгрунтовано зазначив, що на момент прийняття ОСОБА_7 сільською радою рішення про надання земельної ділянки третій особі - ОСОБА_8 було цілком правомірним, оскільки згідно наявних документів земельна ділянка на яку вона претендувала була вільною, адже згідно свідоцтва на спадщину та огляду земельно-шнурових книг колгоспу "Комуніст" та ОСОБА_7 сільської ради яке досліджено в судовому засіданні за апелянтом рахувалась земельна ділянка розмірами 0,0054 га, а не 0,6 як вона вказує в апеляційній скарзі і тому підстави для відмови ОСОБА_8 в наданні земельної ділянки у 1993 році були відсутні. На думку відповідача головним доказом по справі є саме ті обставини, які свідчать, що земельна ділянка на момент прийняття рішення була вільною, а саме не знаходилась у користуванні позивачки і більш того на момент прийняття оскаржуваного рішення у ОСОБА_7 сільської ради навіть не було в розпорядженні жодних документів які б свідчили про наміри інших осіб приватизувати земельну ділянку в цьому місті, адже позивачка станом на 1993 рік в с. Зарудинці не проживала.

Що стосується другої частини вимог апелянта щодо відмови у задоволені вимоги про зобов'язання ОСОБА_7 сільської ради виділити позивачці земельну ділянку за адресою в с.Зарудинці вул.Голубівська 22, то на думку відповідача, апелянт у апеляційній скарзі не навів жодних підстав з яких він вважає вказане рішення у цій частині незаконним і не обгрунтував свою вимогу щодо того, чому ОСОБА_7 сільська рада повинна їй виділити земельну ділянку саме в цьому місті і не навів доказів з цього приводу. В ході розгляду справи ОСОБА_7 сільська рада пропонувала позивачці земельну ділянку і більшого розміру, але в іншому місті, однак отримала з цього приводу відмову.

Що стосується проведеної по справі експертизи, то відповідач вважає, що вона взагалі не стосується предмету спору, оскільки не може свідчити про законність, або незаконність рішення ОСОБА_7 сільської ради та не надає які-небудь підстави для надання земельної ділянки позивачу.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважав постанову суду першої інстанції законною та обгрунтованою, а тому просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2- без задоволення.

Представник третьої особи - ОСОБА_8 в письмових запереченнях на апеляційну скаргу та в судовому засіданні зазначив, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законною та обгрунтованою. Тому просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ружинського районного суду Житомирської області - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, розглянувши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дослідивши правильність застосування місцевим судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Слід також зазначити, що згідно з пунктами 1, 9 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи за ОСОБА_12 по господарській книзі сільської ради за 1977-79р.р. по особистому рахунку №24 (по земельній шнуровій книзі №22) рахувалось 0,60 га землі (разом з господарськими будівлями). Після його смерті все майно рахувалося за його дружиною - ОСОБА_9. В межах вказаного господарства в 1978 році ОСОБА_10 побудував будинок, в якому проживав разом зі своєю дружиною - ОСОБА_8. Після смерті матері в 1983 році двір закритий (згідно господарської книги за 1983 рік). Виправлені в книзі тільки дати смерті матері.

Рішенням загальних зборів членів колгоспу "Комуніст" від 28.05.1983 року, у відповідності до вимог ст.64 Земельного кодексу УССР (1970р.), ОСОБА_10 як члену колгоспу виділено земельну ділянку в користування орієнтованою площею 0,40 га.

Згідно рішення ОСОБА_7 сільської ради від 31.08.1993 року, ОСОБА_8 (після смерті чоловіка ОСОБА_10М.) передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,41 га. Після виготовлення технічної документації в 2002 році землевпорядною організацією ТОВ "Поліський край" встановлено, що розмір земельної ділянки, який передано у приватну власність ОСОБА_8 становить 0,3903 га. 28.01.2003 року ОСОБА_8 видано державний акт на право власності земельної ділянки площею 0,3903 га, з них для обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого селянського господарства 0,1403 га.

За дорученням голови райдержавдміністрації спеціалістами Ружинського відділу Держкомзему здійснено виїзд на місце розташування земельної ділянки, в ході огляду встановлено, що залишки будинку, в якому проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і який успадкувала ОСОБА_2, згідно свідоцтва про право на спадщину від 24.03.1983 року, розташований на земельній ділянці по вул. Голубівській,22 в с. Зарудинці Ружинського району Житомирської області, частина якого приватизована ОСОБА_8, згідно державного акта від 28.01.2003 року.

Згідно інформації Бердичівського МБТІ, за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно в с. Зарудинці Ружинського району не зареєстровано. На будинок №22 по вул.Голубівській в с.Зарудинці інвентаризація не проводилась, право власності не зареєстровано.

Оскаржуючи рішення ОСОБА_7 сільської ради позивачка зазначила, що у березні 1983 року нею отримано у спадщину від матері - ОСОБА_9 жилий будинок, сарай, погріб та криницю, які зареєстровані в погосподарській книзі ОСОБА_7 сільської ради і що у зв'язку з цим вона набула право користування відповідною земельною ділянкою.

Дійсно, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.1983 року ОСОБА_2 отримала від померлої матері ОСОБА_9 спадщину - жилий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 27 кв. м, що розташований на колгоспному земельному масиві в с. Зарудинці Ружинського району Житомирської області та зареєстрований в погосподарській книзі під №1 ОСОБА_7 сільської ради, реєстр №221.

У погосподарській книзі №1 ОСОБА_7 сільської ради за №1983-1985 роки щодо господарства №24 зроблена відмітка "переписано на ОСОБА_2 згідно свідоцтва на спадщину №221 від 24.03.1983 року".

З земельно-шнурованих книг колгоспу "Комуніст" та ОСОБА_7 сільської ради вбачається, що розмір земельної ділянки під господарчими будівлями становить 0,054 га.

Посилання позивачки на те, що вона має право користуватися земельною ділянкою під будівлями є безпідставними.

Так, на час прийняття ОСОБА_2 спадщини діяв Цивільний кодекс УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 90 цього кодексу земля, її надра, води і ліси є у виключній власності держави і надаються тільки в користування.

Приписами статті 6 Земельного кодексу України 1990 року передбачено, що передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для:

- ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею;

- ведення особистого підсобного господарства;

- будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу;

- садівництва;

- дачного і гаражного будівництва.

Згідно ст. 17 Земельного кодексу України (1990 року) громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України (1990 року) сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Таких заяв від позивача до ОСОБА_7 сільської ради до 2009 року не надходило.

Вперше заява про виділення земельної ділянки по вул. Голубівській,22 в с.Зарудинці подана ОСОБА_2 в ОСОБА_7 сільську раду тільки в 2009 році.

На місті земельної ділянки ОСОБА_8 будь-яке майно позивачки відсутнє, що підтверджується технічною документацією Ружинської філії Житомирського центру ДЗК, яка була розроблена у березні 2002 року.

Крім того,за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно майно в с. Зарудинці Ружинського району не зареєстровано.

Отже, ОСОБА_7 сільська рада правомірно, в межах наданих їй повноважень та в межах норм встановлених чинним на той час. Земельним кодексом України надала ОСОБА_8 для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель земельну ділянку площею 0,41 га.

Рішення 14 сесії 21 скликання ОСОБА_7 сільської ради від 31 серпня 1993 року щодо передачі у приватну власність земельної ділянки в с.Зарудинці ОСОБА_8 площею 0,41 га не суперечило чинному на той час законодавству.

Щодо позовної вимоги позивачки про зобов'язання ОСОБА_7 сільської ради надати їй. земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку - 0,25 га за адресою по вул. Голубівській,22 в с.Зарудинці Ружинського району Житомирської області, то колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

При цьому, відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до виключної компетенції сільських рад належить вирішення питань регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України, визначено, що до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок і інших питань у галузі земельних відносин.

Відповідно до статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

При цьому набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Окрім того, відповідно до пункту 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність - надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_7 сільської ради надати ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку, оскільки відповідне рішення з цього питання органом місцевого самоврядування не приймалося.

Судом першої інстанції досліджені наявні докази та їм дана належна правова оцінка.

Посилання позивачки на те, що окремі документи, які мають значення для правильного вирішення спору, підроблені не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Щодо проведеної по справі експертизи, то вона не стосується предмету спору, і тому не може бути прийнята судом до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги не мають значення для правильного ви рішення справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: В.В. Євпак

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_2 АДРЕСА_1,02217

3- відповідачу ОСОБА_7 сільська рада Ружинського району вул.Кооперативна, 50, с.Зарудинці, Ружинський район, Житомирська область, 13646

4 - третій особі ОСОБА_8 АДРЕСА_2