Справа № 817/1925/14
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1925/14

21 квітня 2015 року 12год. 55хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
доДержавної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасування рішення та вимоги та визнання дій протиправними,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - ДПІ у м. Рівному), відповідно до якого, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області № від 23.05.2014 року. Скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській про сплату боргу (недоїмки) №ф-5 від 13.01.2014 року. Скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №000041742 від 03.03.2014 року. Визнати протиправними дій Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області, які полягають у формуванні в акті перевірки від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 висновків про безпідставність формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість по безтоварних операціях продажу для КП "Рівнепаливо" Рівненської обласної ради, ЗАТ "Рімал", ТОВФ "Ольвія", ЗАТ "Рівненський домобудівний комбінат", ТОВ "Рівненський МЖК", ТОВ БМУ "Прожитлобуд-2", ФОП ОСОБА_5, ТОВ "Рівнепромекобуд", ТОВ "Екотехмаркет" на суму 2880210,00 грн. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області, які полягають у формуванні в акті перевірки від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 висновків про безпідставність віднесення до складу податкового кредиту по податку на додану вартість по безтоварних операціях придбання товарів з ТОВ "Бріт", ТОВ "КОМОРА ГРУП", ТОВ агрофірма "МАЯК", КП "Рівнепаливо" Рівненської обласної ради, ДП "Волиньвугілля", ВП "Шахта Бужанська", ВАТ Здолбунівський завод будівельних матеріалів", ТОВ "ЗБУТПРОЕКТ-1", ВП "Шахта №9", ДП "Волиньвугілля", ТОВ "СВН-АНТАРЕКС", ТОВ ВКФ "Мілана" на загальну суму 287579,00 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 року адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задоволено. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15.10.2014 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні позовній заяві, зокрема пояснив суду, що висновки Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області викладені в акті перевірки від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 є необґрунтованими та безпідставними, оскільки товарно - транспортні накладні відповідно до вимог статей 138, 177 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Вказав, що податкове повідомлення - рішення № від 23.05.2014 року, вимога про сплату боргу (недоїмки) №ф-5 від 13.01.2014 року та рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №000041742 від 03.03.2014 року є незаконними та протиправними, а відтак, підлягають скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач - Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області позов не визнав, про що подав письмові заперечення (т.2 а.с.155-157). Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні поданим запереченням, зокрема пояснила суду, що в ході проведення перевірки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, позивачем не надано товарно - транспортні накладні або інші документи, які підтверджують факт передачі чи транспортування товару. Зазначила, що висновки Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області викладені в акті перевірки від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 є обґрунтованими, а податкове повідомлення - рішення № від 23.05.2014 року, вимога про сплату боргу (недоїмки) №ф-5 від 13.01.2014 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №000041742 від 03.03.2014 року такими, що відповідають чинному законодавству України. Просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області проведено планову виїзну перевірку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 (т.1 а.с.12-58).

На підставі акту перевірки від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області винесено:

- податкове повідомлення - рішення № від 03.03.2014 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 217319,85 грн., в тому числі 173447,88 грн. за основним платежем та 43871,97 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф-5 від 13.01.2014 року;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №000041742 від 03.03.2014 року (т.1 а.с.10-11).

Вказане податкове - повідомлення рішення було оскаржене Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 25.04.2014 року №26/14/17-00-10-05-105/76-78 податкове повідомлення - рішення № від 03.03.2014 року скасовано в частині грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 316,80 грн. основного платежу та 79,20 грн. штрафної санкції.

На підставі рішення Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 25.04.25014 року №26/14/17-00-10-05-105/76-78 Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийнято податкове повідомлення - рішення № від 23.05.2014 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 216923,86 грн., в тому числі 173131,08 грн. за основним платежем та 43792,78 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с.9).

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, в період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року фізична особа - підприємець ОСОБА_4 мав взаємовідносини з КП "Рівнепаливо" Рівненської обласної ради, ЗАТ "Рімал", ТОВФ "Ольвія", ЗАТ "Рівненський домобудівний комбінат", ТОВ "Рівненський МЖК", ТОВ БМУ "Прожитлобуд-2", ФОП ОСОБА_5, ТОВ "Рівнепромекобуд", ТОВ "Екотехмаркет", ТОВ "Бріт", ТОВ "КОМОРА ГРУП", ТОВ агрофірма "МАЯК", ДП "Волиньвугілля", ВП "Шахта Бужанська", ВАТ Здолбунівський завод будівельних матеріалів", ТОВ "ЗБУТПРОЕКТ-1", ВП "Шахта №9", ТОВ "СВН-АНТАРЕКС", ТОВ ВКФ "Мілана".

На підтвердження здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами позивачем долучено до матеріалів справи накладні, податкові накладні, копії банківських виписок та квитанції (т.1 а.с.81-250, т.1 а.с.1-97).

Крім того, з пункту 1.13 акту перевірки від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 вбачається, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 для перевірки надавалися первинні бухгалтерські документи (виписки), платіжні доручення, книга обліку доходів та витрат №10405/1 від 11.07.2000 року, №979/1 від 04.08.2011 року, декларації про отримані доходи, декларації з ПДВ, податкові розрахунки та звіти, накладні, податкові накладні, документи що підтверджують понесені витрати, первинні документи, установчі документи. (т.1 а.с.15).

Як вбачається з акту перевірки від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 податковий орган дійшов до висновку про завищення позивачем валових витрат за 2011 рік на суму 369182,87 грн., за 2012 рік на суму 678784,00 грн., про безпідставне віднесення до податкових зобов'язань суми 288210,00 грн. та про завищення податкового кредиту на суму 287579,00 грн., у зв'язку з тим, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 до перевірки не надано товарно - транспортні накладні або інші документи, які підтверджують факт передачі чи транспортування товару.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, інших витрат, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з абз.1 пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку та витрати банківських установ.

Пунктом 138.8 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.1.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Зокрема, як вбачається з пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Підпунктом 7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Зокрема, відповідно до абз. "а" п.198.1.ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2. ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд зазначає, що товарно-транспортні накладні, на відсутність яких вказує відповідач в обґрунтування своїх висновків про нереальний характер господарських операцій, не є обов'язковим первинним документом, що складається під час здійснення господарської операції з поставки товару, а є первинним документом, що підтверджує операції учасників транспортних перевезень (вантажовідправника, вантажоотримувача, перевізника), тому її відсутність у покупця товару за наявності належних первинних документів, що підтверджують поставку та оприбуткування товару, не може бути самостійною підставою для висновку про безтоварний характер господарських операцій поставки товару.

Крім того, правилами ведення бухгалтерського обліку не передбачено обов'язкового ведення і зберігання товарно - транспортних накладних на перевезення вантажів автомобільним транспортом для підтвердження правомірності формування податкового кредиту.

Вказаної позиції дотримується і Міністерство доходів і зборів України. Так, в листі №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 від 19.09.2013 року Міндоходів зазначає, що підставами для формування податкового кредиту є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації, заяви зі скаргою на постачальника, поданої відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, бухгалтерської довідки, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України. Товарно - транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту.

З огляду на наведене, висновки Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про завищення позивачем валових витрат за 2011 рік на суму 369182,87 грн., за 2012 рік на суму 678784,00 грн., про безпідставне віднесення до податкових зобов'язань суми 288210,00 грн. та про завищення податкового кредиту на суму 287579,00 грн., у зв'язку з тим, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 до перевірки не надано товарно - транспортні накладні або інші документи, які підтверджують факт передачі чи транспортування товару є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, наявними в матеріалах справи виписками про банківські операції за 2010, 2011 та 2012 роки спростовуються твердження відповідача, викладені в поданих запереченнях, про те, що позивачем не надано документів оплати товарів (робіт, послуг) по операціях з контрагентами (т.2 а.с.32-90).

Одночасно, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2012 року у справі №2а/1770/4417/2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України встановлено факт здійснення господарських операцій щодо придбання вугілля фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (а.с.98-106).

Таким чином податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області № від 23.05.2014 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 216923,86 грн., в тому числі 173131,08 грн. за основним платежем та 43792,78 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями підлягає скасуванню.

Поряд з тим, суд дійшов до висновку, що скасуванню підлягають також вимога про сплату боргу (недоїмки) №ф-5 від 13.01.2014 року та винесене на підставі вимоги рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №000041742 від 03.03.2014 року.

Що стосується позовних вимог позивача про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області, які полягають у формуванні в акті перевірки від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 висновків про безпідставність формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість по безтоварних операціях продажу для КП "Рівнепаливо" Рівненської обласної ради, ЗАТ "Рімал", ТОВФ "Ольвія", ЗАТ "Рівненський домобудівний комбінат", ТОВ "Рівненський МЖК", ТОВ БМУ "Прожитлобуд-2", ФОП ОСОБА_5, ТОВ "Рівнепромекобуд", ТОВ "Екотехмаркет" на суму 2880210,00 грн. та визнання протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області, які полягають у формуванні в акті перевірки від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 висновків про безпідставність віднесення до складу податкового кредиту по податку на додану вартість по безтоварних операціях придбання товарів з ТОВ "Бріт", ТОВ "КОМОРА ГРУП", ТОВ агрофірма "МАЯК", КП "Рівнепаливо" Рівненської обласної ради, ДП "Волиньвугілля", ВП "Шахта Бужанська", ВАТ Здолбунівський завод будівельних матеріалів", ТОВ "ЗБУТПРОЕКТ-1", ВП "Шахта №9", ДП "Волиньвугілля", ТОВ "СВН-АНТАРЕКС", ТОВ ВКФ "Мілана" на загальну суму 287579,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Суд зазначає, що акт перевірки від 13.01.2014 року №239//17-16-17-01-19 та його зміст, по своїй суті не є рішенням суб'єкту владних повноважень, не породжують для позивача та його контрагентів ніяких прав та обов'язків, а відтак, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов в цих частинах задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і не довів правомірність прийнятих ним рішень.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає, що винесені відповідачем податкове повідомлення - рішення № від 23.05.2014 року, вимога про сплату боргу (недоїмки) №ф-5 від 13.01.2014 року та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №000041742 від 03.03.2014 року підлягають скасуванню.

Судові витрати по справі згідно ч.1 ст.94 КАС України стягуються на користь позивача з Державного бюджету у загальному розмірі 487,20 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області № від 23.05.2014 року.

Скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській про сплату боргу (недоїмки) №ф-5 від 13.01.2014 року.

Скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №000041742 від 03.03.2014 року.

В решті позову відмовити.

Присудити на користь позивача Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Нор У.М.