Справа № 0602/681/2012
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2012-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Васильчук О.В
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"11" жовтня 2012 р. Справа № 0602/681/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі Кошиль О.Ю. ,

за участю особи, яка подала

апеляційну скаргу

розглянувши апеляційну скаргу представника позивчки - ОСОБА_3 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від "11" травня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 селищної ради Баранівського району Житомирської області про визнання частково незаконним та часткове скасування рішення селищної ради, про зобов'язання прийняти рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2012 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_5 селищної ради Баранівського району Житомирської області від 29.10.2008 р. №468 в частині передачі земельної ділянки загальною площею 0,2257 га., що розташована за адресою: смт.Довбиш Баранівського району Житомирської області, вул.Орсівська, 25 у спільну сумісну власність ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в тому числі 0,15 га. - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0757 га. - для ведення особистого селянського господарства.

- зобов'язати відповідача прийняти рішення про передачу цієї земельної ділянки у спільну часткову власність відповідно до розміру часток співвласників у будинковолодінні за адресою с.Довбиш, вул.Орсівська, 25.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 11.05.2012 р. провадження у справі закрито в зв'язку із тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про закриття провадження у справі, а справу направити для продовження розгляду.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався тим, що справу слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Цей висновок колегія суддів вважає обґрунтованим.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України (далі ЗК) земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 140, частини першої статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР Про місцеве самоврядування в Україні).

Статтею 80 ЗК встановлено, що субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності (частини перша, друга статті 83 ЗК).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Ужитий у цій процесуальній нормі термін субєкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У пунктах а, б, в, г і к статті 12 ЗК передбачено, що до повноважень селищної ради належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади селища; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_9 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші субєкти публічного права.

Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обовязки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК).

Селищна рада, яка розглядається, є субєктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, селищна рада відповідно до статті 5 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин (позивачка) іншому (селищна рада), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Основного Закону кореспондуються з пунктом в статті 5 ЗК, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 319 ЦК держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Тобто, правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права власності на спірну земельну ділянку. Селищна рада як власник землі вільна у виборі субєкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. При цьому владних управлінських функцій відповідач не здійснював і субєктом владних повноважень у цих відносинах не був.

З пояснень представника позивачки слідує, що на спірну земельну ділянку виготовлені та видані державні акти і маючи в подальшому визнати ці державні акти недійсними позивачка оспорила відповідні рішення селищної ради.

Таким чином, позивачка в судовому порядку намагається захистити своє право власності на землю, яке не визнається.

Відповідно да ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права можуть бути визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_9 Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб тощо.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, ЗЕМЕЛЬНИХ, сімейних, трудових відносин.

З цих підстав колегія суддів вважає, що позивачка має захищати своє невизнане право в цивільному порядку шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на земельну ділянку, або про зобов'язання передати земельну ділянку в приватну або сумісну власність тощо. Захист цього права в порядку адміністративного судочинства не передбачений законодавством.

Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 14.02.2012 р. у справі № 21-1041во10, яка прийнята за результатами перегляду судових рішень з мотивів неоднакового застосування норм права.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах є обовязковими для всіх судів України.

Керуючись ст.ст.195, 199, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від "11" травня 2012 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: ОСОБА_10

ОСОБА_2

Повний текст Ухвали виготовлений "16" жовтня 2012 р.

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 пров.Чехівський ,8 кв.25,м.Київ,01001

3- відповідачу ОСОБА_5 селищна рада Баранівського району Житомирської області вул.Щорса,20,смт.Довбиш,Баранівський район, Житомирська область,12724