Справа № 2а/1770/3327/2011
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2а/1770/3327/2011
Головуючий у 1-й інстанції: :ОСОБА_1
Суддя-доповідач:ОСОБА_2
УХВАЛА

іменем України

"30" листопада 2011 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

ОСОБА_3,

при секретарі Лабунській Ю.В. ,

за участю представника ОСОБА_4,

розглянувши апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м.Рівне на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "28" вересня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у м.Рівне про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2011 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне (далі-ДПІ) № від 18.04.2011 року, № від 29.07.2011 року.

Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_4 (далі-Пилипака Р.М.) здійснювала роздрібну торгівлю транспортними засобами, які ввозила з-за кордону.

ДПІ у м. Рівне в період з 18.03.2011 року по 31.03.2011 року було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_4 за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року. За результатами перевірки складено акт від 07.04.2011 року за №48/17-117/НОМЕР_1. На його підставі прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 18.04.2011 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 106842,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 83026,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 23826,50 грн.; № від 18.04.2011 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у сумі 55366,53 грн., в тому числі за основним платежем на суму 46702,20 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 8664,33 грн.

В ході адміністративного оскарження вказаних повідомлень-рішень ОСОБА_5 податковою адміністрацією у Рівненській області встановлено, що ДПІ у м. Рівне безпідставно застосовано до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 штрафну санкцію по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності. ОСОБА_5 податковою адміністрацією у Рівненській області рішенням від 20.07.2011 року №14112/25-16/258 скасовано податкове повідомлення-рішення № від 18.04.2011 року в частині застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у сумі 8664,33 грн., а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін. ОСОБА_5 податковою інспекцією у м. Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2011 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 46702,20 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень до Державної податкової адміністрації України скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення, з урахуванням рішення Державної податкової адміністрації у Рівненській області від 20.07.2011 року №14112/25-16/258, - без змін.

Вході розгляду справи судом зясовано, що оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2011 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності ґрунтується на висновках про порушення платником податків ст.cт.1, 2 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 року №727/98, ст. 13, пп. "б" ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 р. №13-92, п. 7.1 ст. 7, пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 року №889-ІУ.

За висновками, викладеними у акті, у 2008 році ОСОБА_4 перебувала на загальній системі оподаткування, шляхом придбання фіксованого патенту (І квартал 2008 року) та на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку (ІІ-ІУ квартали 2008 року). В цьому році зняла з обліку для реалізації 12 транспортних засобів, з яких реалізовано 6 одиниць (у І кварталі 2008 року - 1 вантажний автомобіль, у ІІ-ІУ кварталах 2008 року - 5 вантажних автомобілів), митна вартість яких становить 337884,72 грн. У 2009 році вона перебувала на загальній системі оподаткування (І квартал 2009 року), придбавала фіксований патент (II квартал 2009 року) та на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку (III-IV квартали 2009 року). У цьому році вона зняла з обліку для реалізації 11 транспортних засобів, з яких реалізовано 6 одиниць (у І кварталі 2009 року - 1 вантажний автомобіль, у II кварталі 2009 року - 2 вантажні автомобілі, у ІІІ-ІУ кварталах 2009 року - 3 вантажні автомобілі), митна вартість яких складає 513061,27 грн. За І квартал 2009 року нею задекларовано відсутність доходу, а згідно книги обліку доходів та витрат №26796/1 від 04.04.2008 року сума виручки за 2009 рік склала 115000,00 грн. ДПІ вважає, що обсяг виручки ОСОБА_4 у період з квітня 2008 року по березень 2009 року перевищив граничний обсяг, у зв'язку з чим вона повинна була з III кварталу 2009 року перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності. У зв'язку із тим, що вона не здійснила такого переходу, занижено валовий дохід у 2009 році на 80299,16 грн.

У 2010 році ОСОБА_4 теж перебувала на загальній системі оподаткування, шляхом придбання фіксованого патенту (І-ІІ квартали 2010 року) та на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку (III-IV квартали 2010 року). У цьому році вона зняла з обліку для реалізації 14 транспортних засобів, з яких реалізовано 9 одиниць (у І кварталі 2010 року - 3 вантажні автомобілі, у II кварталі 2010 року - 2 вантажні автомобілі, у ІІІ кварталі 2010 року - 2 вантажні автомобілі, у IV кварталі 2010 року - 2 вантажні автомобілі), митна вартість яких складає 308065,08 грн. ДПІ вважає, що у зв'язку із перевищенням ОСОБА_4 у 2009 році гранично допустимого обсягу виручки від реалізації товарів, позивач з І кварталу 2010 року повинна була здійснювати діяльність на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. У зв'язку із тим, що вона не здійснила такого переходу, занижено її оподатковуваний дохід у 2010 році на 2310448,81 грн.

Дослідивши представлені докази, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що такі висновки ДПІ є безпідставними.

Так, у відповідності до п. 1.2 ст. 1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-ІУ від 22.05.2003 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон України №889-ІУ), дохід - це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами. Пунктом 1.3 цієї ж статті встановлено, що дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України.

Пунктом 1.6 ст.1 вказаного Закону визначено, що загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахований (виплачений) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (далі - оподатковуваний дохід). Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, отриманих (нарахованих) протягом такого звітного податкового року. До складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, в тому числі і частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11-12 цього Закону. Дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону (15% від об'єкта оподаткування). Як виняток із пункту 12.1 цієї статті, при продажу одного з об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля, мотоцикла, моторолера або моторного (парусного) човна не частіше одного разу протягом звітного податкового року доходи продавця від зазначених операцій оподатковуються за ставкою в розмірі 1 % від вартості такого об'єкта рухомого майна, за умови сплати (перерахування) ним суми державного мита до бюджету або суми плати нотаріусу за нотаріальне посвідчення відповідного договору до такого посвідчення.

На відміну від визначеного підпунктом 11.1.3 статті 11 Закону України №889-ІУ порядку оподаткування операцій з продажу нерухомості, при якому дохід від продажу об'єкта нерухомого майна визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого нерухомого майна, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до законодавства, при продажі рухомого майна, Закон №889-ІУ не містить вимог до визначення бази оподаткування не нижче оціночної вартості такого майна.

А, відтак, суд дійшов вірного висновку, що визначення ДПІ доходу ОСОБА_4 від реалізації вантажних автомобілів, виходячи з їх митної вартості, не грунтується на вимогах чинного податкового законодавства, а отже і визначення їй податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на підставі інформації отриманої від Рівненської митниці є неправомірним.

Крім того, як вбачається з акту перевірки, визначаючи обсяг виручки отриманої позивачем від реалізації вантажних автомобілів, відповідач митну вартість застосовував як звичайну (ринкову) ціну.

Пунктом 1.20 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон України №334/94-ВР) встановлено, що звичайна ціна визначається виходячи з рівня справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари, а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари, а також ціни, які склалися на ринку (території найближчій стосовно будь-якої із сторін договору) ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг). Для визначення звичайної ціни товару використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами на співставних умовах. Якщо товари, ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам, стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну, визначення звичайної ціни здійснюється із врахуванням таких факторів.

Відповідно до пп.1.20.5 п.1.20 ст.1 Закону України №334/94-ВР, якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням таких норм, то для доказів обгрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав.

Відповідачем суду не представлено доказів на підтвердження того, що ним здійснювалися заходи і отримано підставні результати щодо дослідження справедливих ринкових цін на ідентичні або однорідні товари. А ДПІ прийнято за звичайну ціну митну вартість товарів, що не є звичайною ціною в розумінні вказаного Закону.

Аналізуючи зміст законів та нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини суд дійшов висновку, що об'єкт оподаткування повинен визначатися із ціни продажу обумовленої договором, або ж із суми коштів, яка фактично, а не ймовірно, одержано такою фізичною особою. Тому, дані з електронних копій вантажно-митних декларацій, оформлених при проведенні імпортних операцій позивачем, викладені у листі Рівненської митниці від 29.03.2011 року №01/56-08-1746 не є належним доказом в розумінні ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування.

Згідно з пунктом "б" пп.4.2.2. п.4.2. ст.4 Закону України №2181-111 податковому органу надано право самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у тому випадку, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Викладені у акті твердження про заниження бази оподаткування доходом фізичних осіб від підприємницької діяльності не підтверджено відповідачем жодним документом, який свідчив би про отримання позивачем доходу за відчужені транспортні засоби у розмірі, що дорівнює їх митній та/або фактурній вартості.

Всупереч п. 6 розділу 1, п. 5.2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №984 22.12.2010р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772, акт перевірки, на підставі якого відповідачем винесено спірне рішення, містить припущення щодо реалізації вищевказаної кількості транспортних засобів та щодо ціни такої реалізації.

Виходячи з викладеного, судом зроблено належний висновок, що ДПІ при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення № від 29.07.2011 року, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 46702,20 грн., діяла не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб визначений чинним законодавством, а тому повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № від 18.04.2011 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 106842,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 83026,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 23826,50 грн., то суд зясував, що воно обґрунтовується висновками ДПІ про порушення ОСОБА_4 пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 3.1 ст. З, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.2.8 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 9.3 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість" від №168/97-ВР від 03.04.1997 року та пп.4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України №2181-111.

На думку ДПІ, яку викладено у акті перевірки, ОСОБА_4 у 2008 році зняла з обліку для подальшої реалізації 12 транспортних засобів, митна вартість яких складає 337884,72 грн., а у І-ІІ кварталах 2009 року вона, як платник податку, перебувала на загальній системі оподаткування, обліку та звітності, то з 01.01.2009 року вона, в силу положень п. 2.3 ст. 2, п. 9.3 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість" від №168/97-ВР від 03.04.1997 року, зобов'язана була зареєструватись платником ПДВ та подавати податкову звітність із вказаного податку.

Такі висновками органу державної податкової служби суд обґрунтовано визнав безпідставними, виходячи з наступного.

За змістом вимог п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, надалі ЗУ №168/97-ВР), особа, яка не надсилає заяву про реєстрацію платником ПДВ, у тому випадку, коли вона підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку, відповідно до пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 цього Закону (перевищення сумою виручки 300000 грн.), несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Водночас, ст. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року, надає фізичним особам право перебувати на спрощеній системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500000 грн. і така спрощена система оподаткування звільняє суб'єктів малого підприємництва від сплати податку на додану вартість. Указом визначено, що у разі перевищення граничної межі отриманої виручки, такі підприємці мають перейти на загальну систему оподаткування з подальшою реєстрацією платниками податку на додану вартість.

Оскільки, ДПІ не доведено, що позивач в охопленому перевіркою періоді отримав від реалізації транспортних засобів доходи в обумовлених актом перевірки розмірах, тобто досягнув граничного обсягу господарських операцій, що передбачають перехід на загальну систему оподаткування та реєстрацію платником податку на додану вартість, підстав для нарахування йому податкових зобов'язань з ПДВ у податкового органу не було.

Стосовно висновків відповідача про необхідність застосування до позивача штрафу за неподання до податкового органу декларацій з податку на додану вартість за січень-червень 2009 року та січень-грудень 2010 року, що порушує вимоги пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України №2181-111, то суд, врахувавши приписи п. 9.4 ст. 9 Закону України №168/97-ВР та те, що до дати реєстрації платником податку на додану вартість особа (у тому числі і несвоєчасної реєстрації) не має права на подання податкової декларації, зробив вірний висновок, що штрафні санкції, передбачені пп. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 Закону України №2181-111, за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість суб'єктом підприємницької діяльності, який не подав до органу податкової служби заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість, не застосовуються.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення № від 18.04.2011 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 106842,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 83026,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 23826,50 грн., прийнято ДПІ не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб визначений чинним законодавством, а тому воно підлягає скасуванню.

Суд постановив обґрунтоване судове рішення, з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.195, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м.Рівне залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: ОСОБА_6

ОСОБА_3

Постанову у повному обсязі виготовлено 2 грудня 2011 року.

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано: рек з пов

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_7 підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4 вул.Корольова,17/44,м.Рівне,33000

3- відповідачу ОСОБА_5 податкова інспекція у м.Рівне вул.Відінська , 8,Рівне,33023