Справа № 819/1096/14-а
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Справа № 876/7340/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Затолочного В.С.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Щурко К.В.;

від відповідача - Чорнописька В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській обл. на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.07.2014р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авакс Проф» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та зменшення розміру від'ємного значення з цього податку, -

В С Т А Н О В И Л А:

30.05.2014р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авакс Проф» (надалі - ТзОВ «Авакс Проф», позивач, підприємство, платник податків) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській обл. (надалі - Тернопільська ОДПІ, відповідач, податковий орган) № від 20.05.2014р. про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість /ПДВ/ на 5308 грн. та № від 20.05.2014р. про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ на 7192 грн., а також визнати дії відповідача протиправними (а.с.3-9).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.07.2014р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ № від 20.05.2014р. та № від 20.05.2014р.; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.141-147).

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржила відповідач Тернопільська ОДПІ, яка у поданій апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи (а.с.149-153).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що надані позивачем на підтвердження дійсності господарських операцій з ПП «Воллі» первинні документи не мають юридичної сили та доказовості, зокрема, акти виконаних будівельних робіт підписані невідомими особами; органами податкової міліції порушено кримінальну справу відносно директора вказаного контрагента ОСОБА_5 та інших осіб за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.205, ч.4 ст.358 КК України, також останній вироком Сихівського районного суду м.Львова від 26.12.2012р. визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27 ч.2 ст.205, ч.2 ст.27 ч.4 ст.358 КК України. Окрім цього, ПП «Воллі» не знаходиться за своєю юридичної адресою, в останнього є відсутніми необхідні умови для ведення господарської діяльності, через що укладені ним угоди мають ознаки нікчемності. Таким чином, по розглядуваних правовідносинах ПП «Воллі» неправомірно формувало податковий кредит для позивача через проведення безтоварних операцій, при цьому видані податкові накладні підписані невідомими особами.

У зв'язку із реорганізацією Тернопільська ОДПІ судом апеляційної інстанції в порядку ст.55 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - Тернопільською ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській обл. (а.с.191-192).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Як встановлено судом першої інстанції, впродовж 08.04.2014р.-14.04.2014р. відповідачем Тернопільською ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Авакс Проф» з питань повноти декларування, нарахування та своєчасності сплати в бюджет податків і обов'язкових платежів під час взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2011р. по 01.12.2011р., за результатами якої складено Акт перевірки № 2564/22-02/37306789 від 22.04.2014р. (а.с.12-26).

Перевіркою встановлено порушення вимог п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу /ПК/ України, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту звітного періоду в сумі 7192 грн. за червень 2011 року та завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку всього у сумі 5308 грн. за червень 2011 року.

На підставі вказаного Акта перевірки податковим органом винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

№ від 20.05.2014р. щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 5308 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1327 грн. (а.с.10);

№ від 20.05.2014р. про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 7192 грн. (а.с.11).

Підставою для винесення вказаних податкових повідомлень-рішень є висновки податкового органу за результатами проведеної перевірки про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ПП «Воллі», на підставі яких платником податків були сформовані дані податкового обліку.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт реального виконання договірних правовідносин між позивачем та ПП «Воллі» підтверджується первинними документами, а саме: довідкою про вартість виконаних робіт та актом приймання виконаних реальних робіт за липень 2011 року, а також фактичною оплатою цих робіт. Також податковим органом не представлено доказів виконання наведених робіт іншими особами; а відсутність у контрагента необхідних ресурсів не свідчить про неможливість використання на договірних засадах сторонніх ресурсів.

Також судом відхилені покликання відповідача на наявність вироку Сихівського районного суду м.Львова від 26.12.2012р. по кримінальній справі № 1319/5265/2012, оскільки під час його винесення не досліджувалися операції між ПП «Воллі» та позивачем; засудження директора контрагента не є самостійною правовою підставою для позбавлення позивача права на формування податкової звітності; позивач не був обізнаний про умисел контрагента та не відповідає за його дії, окрім цього, останній не виступав учасником подій, які досліджувалися у заданій кримінальній справі.

Сама по собі фіктивність реєстрації ПП «Воллі» не є беззаперечним свідченням безтоварності усіх операцій, здійснених цими суб'єктами господарювання, та не може розцінюватися як імперативна ознака фіктивності усіх укладених ним правочинів.

Відповідачем не надано суду доказів про те, що, знаходячись у спірних правовідносинах з ПП «Воллі», позивач був обізнаний з обставинами організації господарської діяльності останнього, діяв взаємоузгоджено та зловмисно з контрагентом, маючи на меті завдати шкоди інтересам держави, мав інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірними правочинами, вчинені правочини об'єктивно не були потрібні для організації господарської діяльності позивача.

Суд при вирішенні даного спору врахував й те, що податковим органом не доведено недобросовісності ТзОВ «Авакс Проф», а вчинені ним господарські операції із ПП «Воллі» не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Між тим, наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що суперечать фактичним обставинам справи і не відповідають нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Статтею 67 Конституції України передбачено обов'язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно вимог п.198.3 ст.198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Вимоги до первинних документів передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», яка передбачає обов'язкові реквізити первинних та зведених облікових документів, що повинні мати обов'язкові реквізити як назву, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Предметом доказування у розглядуваній справі є дослідження обставин про те, чи не були дії позивача спрямовані на безпідставне одержання коштів із державного бюджету та завищення податкового кредиту, чи мали операції із придбання у ПП «Воллі» робіт /послуг реальний характер, яким чином придбавалися ці роботи/послуги, а також чи існувала реальна можливість здійснення таких операцій.

При цьому, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

* неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

* відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

* облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

* здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

* відсутність первинних документів обліку.

В аспекті наведеного колегія суддів враховує, що наявними матеріалами справи підтверджуються висновки податкового органу про відсутність реального здійснення господарських операцій з участю ПП «Воллі», з огляду на наступне.

Зокрема, відповідно до договору № 15/06 від 15.06.2011р. про надання послуг, укладеного між позивачем (замовник) та ПП «Воллі» (виконавець), замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи по поточному ремонту покрівлі виробничо-складських корпусів та інших приміщень за адресою: м.Тернопіль, вул.Лук'яновича, 8, згідно кошторису; строки виконання робіт - з 18.06.2011р. по 20.08.2011р. Умовами договору також передбачено виконання виконавцем робіт своїми силами та засобами з матеріалів замовника (а.с.42-43).

Згідно претензії позивача № 9 від 11.07.2011р. та листа ПП «Волі» від 12.08.2011р. вказаний договір розірвано у зв'язку з господарськими обставинами на підприємстві (а.с.107, 113).

Виконання ремонтних робіт засвідчено сторонами шляхом складення Довідки про вартість виконаних робіт за липень 2011 року та Акту приймання виконаних ремонтних робіт за липень 2011 року на загальну суму 163832 грн. 16 коп. (а.с.44, 45-46).

Оплата виконаних робіт здійснена позивачем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на банківський рахунок контрагента, про що свідчать представлені платіжні доручення № 280 від 21.06.2011р. на суму 6000 грн. та № 250 від 21.06.2011р. на суму 69000 грн. (а.с.48, 49).

Також ПП «Воллі» видано позивачу податкову накладну на загальну суму 75000 грн., в тому числі ПДВ 12500 грн. (а.с.47).

Між тим, аналіз вказаних документів не дає можливості ідентифікувати належний позивачу об'єкт, на якому проводилися ремонтні роботи, а також конкретний період їх виконання.

Із змісту складених Довідки про вартість виконаних робіт за липень 2011 року та Акту приймання виконаних ремонтних робіт за липень 2011 року слідує, що роботи стосувалися ремонту покрівлі бази позивача (адреса не вказана), вказані документи торкаються липня 2011 року, хоча оплата робіт проведена згідно рахунку № 110614 від 15.06.2011р. (без вказівки на попередню оплату, аванс).

Окрім цього, згідно наданих Витягів про державну реєстрацію прав станом на червень-липень 2011 року позивач був власником лише частки 416/10000 виробничого корпусу № 10 по вул.Лук'яновича (Паустовського), 8 у м.Тернополі (а.с.109); право власності на інші об'єкти (або частки в такому майні) набуті позивачем лише у пізніші періоди (а.с.108, 110-112).

Також згідно пояснень позивача придбання будівельних матеріалів проводилося у ТзОВ «ТД «Професіонал», що стверджується видатковою накладною № РН-0000439 від 01.07.2011р. на загальну суму 67233 грн. 81 коп., у т.ч. ПДВ (а.с.114).

Водночас, згідно Акту приймання виконаних ремонтних робіт за липень 2011 року виконавцем використано матеріалів, виробів та конструкцій на більшу суму - 74028 грн. (без ПДВ), при цьому будь-яких документів про передачу виконавцю матеріалів замовника суду не представлено.

Окрім цього, вказаним Актом приймання виконаних ремонтних робіт зафіксовано використання виконавцем машин та механізмів, перелік яких встановити з наведеного документа не видається можливим. Під час судового розгляду не з'ясовано й переліку працівників, якими виконувалися роботи та обслуговувалися наведені машини і механізми.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що вироком Сихівського районного суду м.Львова від 26.12.2012р. у справі № 1319/5265/2012 визнано винним ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27 ч.2 ст.205, ч.2 ст.27 ч.4 ст.358 КК України (а.с.94-100).

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами придбав ПП «Воллі» та наприкінці 2010 року розробив схему, суть якої полягала в тому, що підприємствами та підконтрольними суб'єктами господарювання, в тому числі ПП «Воллі», здійснювалося документальне оформлення начебто проведених операцій з купівлі-продажу товарів (надання послуг, виконання робіт). Однак, фактично останніми ніякі товари і роботи (послуги) не продавалися; економічним результатом документального оформлення таких операцій було безпідставне завищення податкового кредиту у підприємств-вигодонабувачів, що надавало контрагентам-покупцям змогу мінімізувати свої податкові зобов'язання з ПДВ протягом квітня-вересня 2011 року.

Окрім цього, податкові накладні, виписані ПП «Воллі», є недійсними, оскільки підписані не уповноваженою особою підприємства, через що контрагенти-вигодонабувачі формували податковий кредит по безтоварних операціях від контрагента ПП «Воллі».

Також судом визнано ОСОБА_5 виконавцем в співучасті з іншими суб'єктами злочину у вчиненні фіктивного підприємництва, тобто, придбання суб'єкта господарювання з метою прикриття незаконної діяльності, що заподіяла велику матеріальну шкоду державі, а також використання завідомо підроблених документів.

Під час апеляційного розгляду справи представником апелянта додатково надані докази відсутності у ПП «Воллі» нерухомого майна і транспортних засобів, які узгоджуються з вищевикладеними обставинами справи (а.с.194-195).

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, враховуючи наявність вироку суду, яким визнано винним керівника контрагента позивача у вчиненні фіктивного підприємництва, приймаючи до уваги вищеописані недоліки представлених первинних документів, оформлених по результатах операцій з цим контрагентом, а також співпадіння періоду фіктивної діяльності ПП «Воллі» та часу проведення операцій із позивачем, колегія суддів приходить до переконливого висновку про безтоварний та фіктивний характер цих операцій.

Представлені позивачем первинні документи не спростовують вищевказаних висновків податкового органу, також із змісту таких неможливо чітко та однозначно встановити використання придбаних від контрагента ПП «Воллі» будівельних робіт у господарській діяльності позивача.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по цій категорії спорів, яка полягає в тому, що несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

У розглядуваній справі, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, податковий орган виходив з того, що позивач фактично роботи (послуги) у названого контрагентів не придбавав, а лише провів документальне оформлення розглядуваних операцій, через що вказані операції були нікчемними. На підтвердження своїх доводів відповідач надав суду письмові документи про те, що позивач роботи (послуги) не придбавав, а фактично співпрацював з фіктивним суб'єктом господарювання, тобто, він не виконав усі передбачені законом умови отримання бюджетного відшкодування і не має документального підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

За таких обставин видані позивачу названим контрагентом первинні документи слід вважати такими, що не мають юридичної сили, останні є складеними з метою маскування безтоварних операцій, що оформлялися з метою мінімізації податкових зобов'язань.

Таким чином, податковий орган підставно прийшов до висновку про відсутність реального здійснення розглядуваних господарських операцій ПП «Воллі» по виконанню робіт і наданню послуг.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів вважає, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ПП «Воллі» не підтверджується представленими доказами, вказані дії позивача спрямовані виключно на отримання податкової вигоди.

За відсутності фактичного здійснення операцій відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свої твердження про порушення позивачем вимог ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а відтак й покладених в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, приймаючи до уваги вірне застосування останнім приписів ПК України, заявлений позивачем позов є безпідставним, через що задоволенню не підлягає.

Інші висновки постанови суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними і помилковими, оскільки такі не відповідають вимогам ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській обл. задоволити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.07.2014р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Авакс Проф» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та зменшення розміру від'ємного значення з цього податку, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

В.С.Затолочний