Справа № 2а-4839/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2а-4839/11
Головуючий у 1-й інстанції: Загуменнова Н.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"23" січня 2012 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Коростенського міськрайонного суду від "07" квітня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Коростенської райдержадміністрації Житомирської області, ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2010 року позивач звернувся з адміністративним позовом і просить визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Коростенської райдержадміністрації Житомирської області допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 7679,8 грн. за період з 1.01.2007 року по 31.12.2009 року і з ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області доплату до заробітної плати у розмірі визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 38321,76 грн. за період з 1.01.2007 року по 31.12.2009 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 7 квітня 2011 року позов задоволено частково: визнано дії управління праці і соціального захисту населення Коростенської міської ради неправомірними та зобов"язано його провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 доплату да заробітної плати в розмірах визначених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 1.09. 2009 року по 31.12.2009 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову , мотивуючи тим, що йому безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та доплати до заробітної плати у розмірі визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1.01.2007 року по 1.09.2009 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, працює в Локомотивному депо Коростеня, яке розташоване в смт.Народичі на території зони безумовного(обов"язкового) відселення,а також є потерпілим від аварії на ЧАЄС 3-ї категорії, що підтверджується відповідним посвідченням.

Позивачу виплачувалась доплата як особі, що працює у зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі 10,50 грн., сума якої, на думку позивача, є значно нижчою, ніж це передбачено ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з чим він звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: зобов"язав ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області провести донарахування та виплатити позивачу коштів, передбачених ст. 39 Закону, за період з 1.09.2009 року по 31.12. 2009 року.

В задоволені позову до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Коростенської райдержадміністрації Житомирської області щодо стягнення допомоги в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відмовив.

Ухвалою суду від 22 березня 2011 року позов ОСОБА_3 в частині позовних вимог щодо визнання дії відповідачів неправомірними та стягнення з ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Коростенської райдержадміністрації Житомирської області допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1.01.2007 року по 1.09.2009 року і з ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області доплату до заробітної плати у розмірі визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1.01.2007 року по 1.09.2009 року.

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов"язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст. 39 Закону, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Розмір мінімальної заробітної плати протягом визначеного судом строку постійно змінювався в сторону збільшення.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню за визначений позивачем період, застосуванню підлягають саме статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому позивач, відповідно до ст.39 Закону, як працюючий у зоні гарантованого добровільного відселення, має право отримувати доплату до заробітної плати у розмірі визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В той же час колегія суддів розглянувши апеляційну скаргу в межах визначених ст.195 КАС України, приходить до висновку , що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені частини позовних вимог.

Відповідно до підпункту 2 п.4 " Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов"язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затвердженого постановою КМ України №936 від 20.09.2005 року (із змінами і доповненнями від 5 березня 2008 року дійсних на час виникнення спірних правовідносин), виплата щомісячної грошової допомоги-громадянам, які проживають на території радіоактивного забруднення, у зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" проводиться управліннями праці і соціального захисту населення районних(міських) держадміністрацій за місцем реєстрації громадян.

Із довідки Локомотивного депо Коростень (а.с.10), заперечень управління праці і соціального захисту населення Коростенської райдержадміністрації (а.с.15) , вбачається, що позивач та організація, в якій він працює, на обліку в управління праці і соціального захисту населення Коростенської райдержадміністрації на отримання допомоги у зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва не перебуває, зазначені виплати не нараховувались і не проводились, а тому колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що вимоги до даного відповідача є безпідставними.

Крім того, так як ухвала суду від 22 березня 2011 року, якою частина позовних вимог залишена без розгляду, позивачем не оскаржена і набрала законної сили, то підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.183-2,195,197,198, 200, 206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Коростенського міськрайонного суду від "07" квітня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11542

3- відповідачу ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Коростенської райдержадміністрації Житомирської області вул.І.Франка 5,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11501 ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області вул.Кірова, 8,м.Коростень,Коростенський район, Житомирська область,11500