Справа № 826/5124/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 квітня 2015 року № 826/5124/15

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі: судді Добрянської Я.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом Національного банку України
до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини
про визнання незаконним та скасування подання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.02.2015 № 1-269/240032.15-130.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2015 головуючим суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 21.04.2015 не прибув відповідач та не скерував свого представника, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання, докази чого наявні в матеріалах справи. Представник позивача в свою чергу позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити їх з підстав зазначених у позовній заяві.

28.04.2015 через канцелярію суду позивач надав додаткові пояснення з приводу спору в яких просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Станом на час розгляду справи по суті інших документів від сторін не надходило.

Розглянувши надані позивачем документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів Національний банк України (далі - позивач) 13.02.2015 від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - відповідач) отримав подання від 12.02.2015 № 1-269/240032.15-130 (далі - подання), в якому зазначив про необхідність забезпечення у наданні виконавчому директору ГО «Територія успіху» ОСОБА_1 запитуваної нею копії постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 736 «Про окремі питання оплати праці працівників управління Національного банку України в Донецькій і Луганській областях та внесення змін до їх граничної чисельності» (далі - постанова).

Позивач вважає, що подання відповідача внесено безпідставно та необґрунтовано, а тому і змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи зокрема на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

До позивача 16.01.2015 від виконавчого директора ГО «Територія успіху» ОСОБА_1 надійшов запит від 13.01.2015 № 5 про надання копії постанови.

За результатами розгляду вказаного запиту позивач листом від 21.01.2015 № 17-111/3696 відмовив заявнику у наданні копії постанови у зв'язку з тим, що інформація, яка зазначена в постанові не є публічною у значенні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В подальшому Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини направлено на адресу позивача подання від 12.02.2015 № 1-269/240032.15-130 підставою якого була скарга виконавчого директора ГО «Територія успіху» ОСОБА_1 щодо порушення посадовими особами Національного банку України права на доступ до публічної інформації.

Згідно із статтею 1 Закону України «про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 зазначеного закону розпорядниками інформації є суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Згідно із статтею 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Відповідно до статті 14 та пунктів 4,7 статті 15 зазначеного Закону правління Національного банку здійснює управління діяльністю Національного банку, зокрема затверджує штатний розпис Національного банку та форми оплати праці та видає нормативно-правові акти Національного банку.

Виходячи з зазначеного, суд приходить до висновку, що постанова, копію якої запитував виконавчий директор ГО «Територія успіху» ОСОБА_1 у позивача, є публічною інформацію в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» оскільки є нормативно - правовим актом та створювалась в процесі виконання суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків.

Також відповідно до ч. 11 статті 13 та статті 15 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений має право направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів. Подання Уповноваженого - акт, який вноситься Уповноваженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадовим і службовим особам для вжиття відповідних заходів у місячний строк щодо усунення виявлених порушень прав і свобод людини і громадянина.

Тож суд приходить до висновку щодо безпідставності позовних вимог позивача щодо незаконності подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.02.2015 № 1-269/240032.15-130.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Докази надані позивачем не доводять суду обґрунтованість позовних вимог, а отже суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному позові відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська