Справа № 2а-4885/09/1770
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2015р. м. Київ К/9991/78084/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2011

у справі № 2а-4885/09/1770

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Рівне,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Головне управління Державного казначейства в Рівненській області

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з місцевого бюджету надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб в сумі 205,12 грн., а також про стягнення з податкового органу штраф в сумі 102,56 грн. за несвоєчасне повернення суми надмірно сплаченого податку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.12.2009 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2011 скасовано постанову суду першої інстанції, позов задоволено.

ДПІ у м. Рівне подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права: п. 1.16 ст. 1, п.п. 3.1.2 п. 3.1, п. 3.5 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 N 889-IV.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для невідшкодування позивачці надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб в сумі 205,12 грн., що підлягає поверненню, слугували висновки перевірки та порівняння даних поданої позивачкою декларації за 2008 рік з інформацією Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів про безпідставне зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму внесків до фонду недержавного пенсійного страхування.

На виконання вимог пенсійного контракту від 03.05.2008 № Ф-1500-196 позивачкою протягом 2008 року перераховано до Непідприємницького товариства «Недержавний пенсійний фонд «Європа» кошти в загальній сумі 1350 грн., що підтверджується квитанціями від 23.05.2008 № ПН4, від 12.08.2008 № ПНЮ, від 16.10.2008 № ПНЗЗ.

Згідно з декларацією за 2008 рік сума нарахованого доходу позивачки становила 7949,8 грн., сума утриманого податку - 1195,09 грн., сума податку, що підлягає поверненню у зв'язку із нарахуванням податкового кредиту, - 205,12 грн.

При обчисленні даного показника позивачкою було враховано податковий кредит, до якого включено витрати в сумі 1350 грн., сплачені на підставі пенсійного контракту від 03.05.2008 № Ф-1500-196.

Враховуючи ставку, встановлену п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в розмірі 15%, визначена позивачкою сума податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, складає 205,12 грн.:

1195,09 грн. - (7949,8 грн. - 1350 грн.) х 15% = 205,12 грн.

Разом з тим згідно з висновками податкового органу сума надміру сплаченого позивачем податку з доходів фізичних осіб за 2008 рік, що підлягає поверненню, дорівнює нульовому значенню.

Позиція податкового органу, з якою погодився суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, полягає в тому, що позивачка при розрахунку надміру сплаченої суми податку з доходів фізичних осіб за 2008 рік всупереч вимогам Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 N 889-IV виходила не із загального річного оподатковуваного доходу, а із суми її загального річного доходу. При цьому посилається на те, що положення п. 3.5 ст. 3 Закону поширюються виключно на відносини щодо визначення об'єкта оподаткування при нарахуванні доходів у вигляді заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив з того, що позивачкою сума надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб за 2008 рік розрахована правильно, а відповідачем не здійснено повернення такої суми в строк, встановлений п. 18.8 ст. 18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 N 889-IV.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції. При цьому виходить з такого.

Згідно з п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 N 889-IV (далі - Закону) визначено, що загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахований (виплачений) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (далі - оподатковуваний дохід). Оподатковуваний дохід складається з доходів, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх нарахуванні (виплаті); доходів, які підлягають оподаткуванню у складі загального річного оподатковуваного доходу; доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Законом.

При цьому загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року (п. 4.1 ст. 4 Закону), а до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються зокрема доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору (п. 4.2.1 ст. 4 Закону).

В розумінні п. 1.16 Закону податковим кредитом є сума (вартість) витрат, понесених платником-резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб впродовж звітного року (окрім витрат на сплату податку на додану вартість і акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, отриманого за підсумками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 3.5 ст.3 Закону встановлено, що при нарахуванні доходів у вигляді заробітної плати об'єкт оподаткування визначається як нарахована сума такої заробітної плати, зменшена на суму збору до Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, які відповідно до закону справляються за рахунок доходу найманої особи.

За змістом підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року витрати, фактично понесені ним протягом звітного року, зокрема, суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості середньої професійної або вищої форми навчання такого платника податку, іншого члена його сім'ї першого ступеня споріднення, але не більше суми, визначеної у п.п. 6.5.1 п. 6.5 ст. 6 цього Закону, у розрахунку за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року.

Системне тлумачення цих норм дає підстави вважати, що оскільки об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб, які отримують доходи у вигляді заробітної плати (що мало місце в цьому випадку), є сума такої заробітної плати, зменшена на суму зборів до Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, то до загального річного оподаткованого доходу таких осіб (що дорівнює сумі загальних місячних оподаткованих доходів) при визначенні об'єкта оподаткування суми цих зборів і внесків не включаються.

Таким чином, доводи податкового органу щодо поширення п. 3.5 ст. 3 Закону виключно на відносини щодо визначення об'єкта оподаткування при нарахуванні доходів у вигляді заробітної плати є помилковими.

Отже, відповідачем при обчисленні надміру сплаченого податку, що підлягає поверненню платникові податків за підсумками року, сума внесків до недержавного пенсійного фонду, утримана із заробітної плати, безпідставно не була врахована.

Відповідно до п. 18.8. ст. 18 Закону сума коштів, яка підлягає поверненню платнику податку, зараховується на його банківський рахунок, відкритий у будь-якому комерційному банку, або надсилається поштовим переказом на адресу, визначену у декларації, протягом 60 календарних днів від дня отримання такої декларації.

Враховуючи викладене, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо подання позивачкою декларації за 2008 рік 11.03.2009, граничним днем отримання коштів, які підлягають поверненню позивачці, з урахуванням вихідних та святкових днів, є день із датою 12.05.2009.

Згідно з п.п. «а» п.п. 20.4.1 п. 20.4 ст. 20 Закону особою, яка несе відповідальність за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, є податковий орган, який порушує строки подання розрахунку такої суми або занижує його розмір.

Зі змісту п.п. 20.4.2 п. 20.4 ст. 20 Закону вбачається, що у разі якщо платник податку не отримує суму надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, у строк, визначений цим Законом, при затримці від 31 до 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку її виплати, на користь платника податку сплачується штраф у розмірі 50 відсотків від такої суми.

У відповідності до п.п. 20.4.3 п. 20.3 ст. 20 Закону повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, та штрафів відповідно до підпункту 20.4.2 цього пункту здійснюється органом державного казначейства з рахунку, на який зараховується цей податок до його розподілу між рівнями відповідних місцевих бюджетів.

У разі коли штрафні (фінансові) санкції застосовуються внаслідок наявності причин, визначених підпунктом «а» підпункту 20.4.1 цього пункту, така сума стягується у безспірному порядку з бюджетного рахунку, призначеного для утримання відповідного податкового органу.

Таким чином, у разі неподання податковим органом органу державного казначейства розрахунку суми надміру сплаченого податку платника такого податку, внаслідок чого такий платник не отримує вказану суму у термін від 31 до 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку її виплати, на користь платника податку сплачується штраф у розмірі 50 відсотків від такої суми.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що податковим органом розрахунку надмірно сплаченої суми податку позивачки органу державного казначейства не подано.

Враховуючи викладене, на момент звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення суми надмірно сплаченого податку (23.06.2009) термін неотримання вказаної суми склав 42 дні, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення на користь позивачки штрафних санкцій в розмірі 50 % від суми, яка підлягає поверненню на її користь.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун