Справа № 872/11577/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2015 рокусправа № 2а/0470/13241/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетрвоської області Державної податкової служби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року у справі за адміністративним позовом Лівобережної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетрвоської області Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джива" про застосування арешту рахунків платника податків,-

ВСТАНОВИВ:

Лівобережна міжрайонна Державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Дніпропетрвоської області Державної податкової служби (далі - позивач або Лівобережна МДПІ) звернулась з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джива» (далі відповідач або ТОВ «Джива» про застосування арешту коштів на розрахунковому рахунку НОМЕР_1, ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі позивач, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ Джива 10.07.2009 року зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.8-9), та перебуває на обліку в Лівобережній МДПІ згідно довідки від 16.07.2009 року № 7951 (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2010 року Лівобережною МДПІ виставлену відповідачу податкову вимогу № 1/893 про сплату суми податкового боргу у розмірі 3624,00 грн. (а.с.12). Зазначену вимогу отримано відповідачем 07.10.2010 року (а.с.13).

Друга податкова вимога не направлялась в звязку з набранням чинності Податковим кодексом України.

Згідно довідки Лівобережної МДПІ від 27.05.2013 року, ТОВ Джива сплачено кошти в розмірі 31 660,00 грн., залишок несплаченої заборгованості складає 7300,00 грн. (а.с.101).

З метою виявлення активів платника податків були направлені запити до Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради (а.с.15-17).

Згідно отриманих відповідей рухоме та нерухоме майно за платником податків не зареєстровано.

В ході проведених заходів встановлено відсутність майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу та відсутність факту самостійного погашення платником податків податкового боргу.

Відповідно до підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 ПК податковий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться у банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За визначенням пункту 94.1 ст.94 цього Кодексу адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

У пункті 94.2 цієї статті передбачені обставини, за наявності яких може бути застосовано адміністративний арешт майна: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, сертифікати відповідності реєстраторів розрахункових операцій; відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу, та/або акта опису (виділення) майна для його продажу.

Згідно з підпунктами 94.6.1 та 94.6.2 пункту 94.6 ст. 94 цього Кодексу керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

При цьому, частиною 2 пункту 94.6 встановлено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

За змістом наведених правових норм, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: 1) арешт на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу; 2) адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом (не виключно обов'язку сплатити податкове зобов'язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (в залежності від виду майна).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, установивши наявність у відповідача податкового боргу в сумі 7 300, 00 грн. та відсутність майна, застосувавши вказані правові норми, зробив висновок, що арешт коштів платника податків на рахунку у банківській установі може бути застосований виключно за обставин, визначених пунктом 94.2 ст.94 ПК, які, однак, не були встановлені в судовому процесі по відношенню до відповідача.

Висновок суду першої інстанції щодо необхідності дотримання норм пункту 94.2 ст. 94 ПК України при накладенні адміністративного арешту на майно є правильними. Разом з тим, поза увагою суду залишились норми підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 ПК, які є спеціальними по відношенню до норм пункту 94.2 ст.94 та якими встановлені окремі підстави застосування арешту коштів на рахунку платника податків.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на такий зміст правового регулювання, встановленого підпунктом 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 ПК, та зробив помилковий висновок про обмеженість підстав для накладення арешту на кошти відповідача нормами пункту 94.2 ст. 94 ПК України.

Враховуючи встановлення у судовому процесі обставин наявності податкового боргу у відповідача та відсутності майна, за рахунок якого податковий борг може бути погашений, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Приписами ч. 4 ст. 202 КАС України визначено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетрвоської області Державної податкової служби задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року у справі за адміністративним позовом Лівобережної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Дніпропетрвоської області Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джива" про застосування арешту рахунків платника податків скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Накласти арешт на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Джива", що знаходяться на розрахунковому рахунку НОМЕР_1, ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001, в межах суми податкового боргу в сумі 7 300, 00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай