Справа № 813/4947/13-а
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2015р. м. Київ К/800/63922/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Загороднього А.Ф.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі № 813/4947/13-а (876/14322/13) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФО-П ОСОБА_1.) звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 березня 2013 року № та № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

В касаційній скарзі ДПІ посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований 13 грудня 2006 року як фізична особа-підприємець та є платником податку на додану вартість. Одним з видів діяльності є оптова торгівля деревиною.

Податковим органом проведено виїзну планову документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_1 за період з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт від 12 березня 2013 року №361/17-2/НОМЕР_3 (далі - Акт)

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем: пункту 167.1 статті 167 та пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України) в частині перекручення даних в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік, що призвело до заниження оподатковуваного доходу за 2011 рік на 1 536 471,66 грн. та несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 260 159,93 грн.; підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 201.4 статті 201, пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість до сплати в сумі 162 720,00 грн., в т.ч. за червень 2011 року на суму податку на додану вартість 1 700,00 грн., за липень 2011 року на суму податку на додану вартість 7 500,00 грн., серпень 2011 року на суму податку на додану вартість 15 711,00 грн., вересень 2011 року на суму податку на додану вартість 14 617,00 грн., жовтень 2011 року на суму податку на додану вартість 38 686,00 грн., листопад 2011 року на суму податку на додану вартість 33 489,00 грн., грудень 2011 року на суму податку на додану вартість 51 017,00 грн.; пункту 203.1 статті 203 ПК України в частині несвоєчасного подання до податкового органу податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2011 року; пункту 177.10 статті 177 ПК України в частині неналежного ведення книги обліку доходів і витрат за 2011 рік.

На підставі вищенаведеного Акту відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 21 березня 2013 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 325 199,91грн., в т.ч. за основним платежем 260 159,93 грн. і за штрафними санкціями 65 039,98 грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 243 231,00 грн., в т.ч. 162 720,00 грн. за основним платежем і за штрафними санкціями 80 511,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 статті 200 ПК України, встановлені вимоги до податкової накладної, передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ "Укрзахідліс", ТОВ "Ейс Констракшен Менеджмент", ТОВ "АРС Трейд", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс" укладено ряд договорів.

На підтвердження реальності спірних господарських операцій позивачем надано копії, належним чином оформлених первинних документів, а саме: договорів, податкових накладних, видаткових накладних, рахунки-фактури, квитанції до прибуткового касового ордера, виписки по банківським рахункам.

Водночас, Актами звірки (перевірки) контрагентів позивача ТОВ "Укрзахідліс", ТОВ "Ейс Констракшен Менеджмент", ТОВ "АРС Трейд", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс" встановлено неможливість проведення зустрічної звірки. Проте, слід зазначити, що посилання на неможливість проведення зустрічної звірки не може вважатися беззастережним та безперечним доказом на підтвердження доводів податкової інспекції про безтоварний характер та фіктивність спірних господарських операцій.

Окрім того, стосовно посилань податкового органу на лист УПМ ДПС у Хмельницькій області від 08 жовтня 2012 року №14421/7/07-30/17, як на доказ фіктивності спірних господарських операцій позивача з ТОВ "Ейс Констракшен Менеджмент", ТОВ "АРС Трейд", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс", в якому зазначено, що у провадженні слідчого відділу ДПС у Хмельницькій області перебуває кримінальна справа №41/0279, по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, колегія суддів зазначає наступне.

В ході досудового слідства по вищезазначеній кримінальній справі встановлено, що ОСОБА_2, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, з корисливих мотивів, в період 2009-2012 роки, переслідуючи корисливу мету при вчиненні злочинів, шляхом надання за винагороду послуг з мінімізації податкових зобов'язань діючим суб'єктам підприємницької діяльності, без мети здійснення підприємницької діяльності сприяв шляхом придбання ТОВ "Ейс Констракшен Менеджмент", ТОВ "АРС Трейд", ТОВ "Гарант-Буд-Сервіс" та перереєстрації їх в органах державної влади на підставних осіб, які не мали наміру здійснювати реєстрацію суб'єктів та вести на них підприємницьку діяльність.

Проте, як установлено судами попередніх інстанцій, постановою капітана податкової міліції Кухара О.П., кримінальну справу №41/0279 в частині пред'явленого ОСОБА_2 обвинувачення щодо пособництва у фіктивному підприємництві закрито за недоведеністю вини та відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 27 та частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що зазначена в листі інформація не може бути взята до уваги при вирішенні даної справи.

Щодо посилань податкового органу на копії протоколів допитів свідків, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що вина особи у зайнятті фіктивним підприємництвом чи у підробленні документів може встановлюватися лише вироком суду, а тому протоколи допиту свідків не можуть вказувати на фіктивний характер спірних господарських операцій за його відсутності.

Водночас, стосовно висновку податкового органу про порушення позивачем пункту 177.2 статті 177 ПК України, у зв'язку з невключенням позивачем до валового доходу дохід, отриманий на розрахунковий рахунок від ТОВ "Профайн Україна" в сумі 16 666,67 грн. - 01 грудня 2011 року та 22 969,63 - 06 грудня 2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.5 статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

За змістом підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 ПК України, остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту його сплати.

У відповідності до пункту 177.11 статті 177 ПК України, фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Згідно підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що звітним періодом для фізичних осіб-підприємців є календарний рік.

Судами встановлено, що перераховані ТОВ "Профайн Україна" грошові кошті за палети оплачено згідно з рахунком від 22 листопада 2011 року №17 та того ж дня внесено до книги обліку доходів і витрат в графу "Розмір отриманих доходів від здійснення діяльності" суму 39 636,30 грн., тобто, вказана сума коштів віднесена позивачем до складу валового доходу днем проведення господарської операції, а не днем, коли грошові кошти за товар, поставлений по цій господарській операції, було перераховано на розрахунковий рахунок позивача.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що дохід отриманий позивачем від ТОВ "Профайн Україна" у сумі 39 636,30 грн. повністю включено до складу валового доходу, а його визначення в листопаді, а не грудні не впливає на показники, що підлягають внесенню до податкової декларації про майновий стан і доходи.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що господарські операції позивача з вищезазначеними контрагентами у перевіряємому періоді мали реальний характер, були пов'язані із господарською діяльністю позивача, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені податковими накладними та документами первинного бухгалтерського обліку, тому формування позивачем податкового кредиту ґрунтувалося на вимогах чинного законодавства України.

Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі № 813/4947/13-а (876/14322/13) - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: