Справа № 2а/1770/2347/2011
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2011-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2а/1770/2347/2011
Головуючий у 1-й інстанції: Зозуля Д.П.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"06" грудня 2011 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Охрімчук І.Г.

ОСОБА_2,

при секретарі Бєляєвій Т.В. ,

за участю сторін:

розглянувши апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Рівненского окружного адміністративного суду від "18" липня 2011 р. у справі за позовом Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Україна-М" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів- ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 року ОСОБА_4 обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-М" про стягнення адміністративно-господарської санкції у розмірі 6700,00 гривень та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції у розмірі 80 грн. 40 коп., посилаючись на те, що відповідач за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом до 15 квітня 2011 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 6700,00 грн., що підтверджується звітом форми 10-ПІ за 2010 рік.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 липня 2011 року у позові Рівненському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, ОСОБА_4 відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось із апеляційною скаргою, в якій порушує питання про скасування постанови у зв"язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді -доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу №79 від 24.05.2011 року ОСОБА_4 обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів проведено перевірку Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік (форма №10-ПІ) складеного ТОВ "Україна-М" (а.с.7)

Перевіркою встановлено, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у 2010 році склала 15 осіб. Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів складає одне робоче місце.

Фактично у звітному періоді на підприємстві жодного інваліда не працювало.

Працевлаштуванню інваліда передує створення відповідачем робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць. На підприємстві було створено робоче місце столяра для працевлаштування інвалідів, відповідно до законодавства.

Відповідач інформував Сарненський районний центр зайнятості про наявність вакансії для інваліда, подаючи звіт форми 3-ПН про наявність вільного робочого місця.

Як вбачається з листа Сарненського районного центру зайнятості на адресу ТОВ " Україна-М", протягом 2010 року особи-інваліди, які б відповідали вимогам заявленої вакансії по посаді столяра, за пошуком роботи не звертались (а.с.29).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог судпершої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем було вжито всіх можливих заходів для недопущення вчинення правопорушення у сфері господарювання, в той час, як позивачем не надано доказів виконання, покладених на нього обовязків та направлення на підприємство відповідача інвалідів для їх працевлаштування.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного адміністративного суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»для усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в розмірі 4 % від середньооблікової чисельності штатних працівників, якщо кількість працюючих від 8 до 25 чоловік - встановлюється норматив в кількості 1 робочого місця.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону (в редакції, чинній з 01.01.2006 року) забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Тобто цією нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Відтак, колегія суддів вважає, що ст. 18 Закону не встановлює правил, за якими підприємство було б зобов'язане самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на своєму підприємстві.

Разом з тим, ч. 3 ст. 18 Закону чітко визначені обовязки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 вищеназваного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Оскільки нормами чинного законодавства на підприємство покладено обовязок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обовязок їх працевлаштування, а також в матеріалах справи наявні відомості про виконання відповідачем обов'язку передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та відомості про вжиття ним, передбачених чинним законодавством заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів, то колегія суддів вважає, що позов заявлений до ТОВ "Україна-М" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць необґрунтований.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що постановаРівненського окружного адміністративного суду ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування або зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Рівненского окружного адміністративного суду від 18 липня 2011 року- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів вул.Замкова,10а/1,м.Рівне,33028

3- відповідачу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Україна-М" с.Костянтинівка,Сарненський район, Рівненська область,34509