Справа № 826/20473/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 квітня 2015 року 08:04 № 826/20473/14

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Саніна Б.В., за участю секретаря судового засідання Дмитрієвої В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Позивач/ФОП ОСОБА_1) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (надалі - Відповідач/ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому просить суд:

1. Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1354/17-01 від 10.09.2014 р., рішення №1581/26-59-17-01 від 26.09.2014 р., податкове повідомлення-рішення №1583/17-01 від 26.09.2014 р., податкове повідомлення-рішення №1582/17-01 від 26.09.2014 р., винесені Відповідачем;

2. Покласти витрати по справі на Відповідача.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.01.2015 р. було відкрите провадження по адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

Поряд із цим, у судовому засіданні в порядку, передбаченому положеннями ст.55 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), було допущено процесуальне правонаступництво, зокрема, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було замінено на ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

В судове засідання з'явились представники Позивача, які позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити із підстав, викладених в адміністративному позові, зокрема, зазначили про порушення Відповідачем положень Податкового кодексу України (надалі - ПК України) під час проведення перевірки, що призвело до помилкових висновків, на підставі яких прийняті оскаржувані рішення, що підлягають скасуванню.

В судове засідання з'явився представник Відповідача, який щодо позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити із підстав, викладених в письмових запереченнях, мотивуючи тим, що оскаржувані рішення прийняті податковим органом правомірно, оскільки Позивачем порушені норми ПК України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010 р. (надалі - Закон №2464), Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 р. (надалі - Закон №996) та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 р. (надалі - Положення №88).

Відповідно до положень ст.122 КАС України суд перейшов до письмового провадження по справі та надав сторонам час для подання додаткових документів та пояснень по справі.

Розглянувши наявні в матеріалах докази та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) зареєстрована 23.10.2002 р. Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією, з 29.10.2002 р. взята на податковий облік та станом на дату проведення перевірки перебувала на обліку в ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Водночас, основним видом діяльності Позивача є діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

Поряд із цим, у період з 20.08.2014 р. по 03.09.2014 р. на підставі наказу №734/17-01 від 22.07.2014 р. та направлення №2261/17-01 від 20.08.2014 р., виданих ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, згідно із ст.77 та п.82.1 ст.82 ПК України Відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складений акт №1132/17-01/НОМЕР_1 від 10.09.2014 р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р.» (надалі - Акт перевірки №1132), в якому податковим органом викладені наступні виявлені порушення, а саме:

ь п.167.1 ст.167 та п.177.2 ст.177 ПК України, що призвело до заниження чистого оподаткованого доходу на загальну суму 15 930,92 грн., у зв'язку із чим донараховано податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 389,64 грн., в т.ч.: за 2012 р. - на суму 4 348,29 грн. (донараховано - 652,24 грн.); за 2013 р. - на суму 11 582,63 грн. (донараховано - 1 737,39 грн.);

ь пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України, що призвело несвоєчасне подання податкової звітності за грудень 2012 р.;

ь п.187.1 ст.187, пп.«б» п.198.1, п.198.2, п.198.3 та п.198.5 ст.198 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов'язань за грудень 2012 р. на суму ПДВ у розмірі 11 901,00 грн. та завищення податкового кредиту у вересні 2013 р. на суму ПДВ у розмірі 12 000,00 грн.;

ь п.200.1 та п.200.2 ст.200 ПК України, що призвело до заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 23 901,00 грн., в т.ч.: за грудень 2012 р. - на суму 11 901,00 грн.; за вересень 2013 р. - на суму 12 000,00 грн.

ь ч.4 ст.1, п.1 ч.2 ст.6 та ч.11 ст.8 Закону №2464, що призвело до не нарахування та не сплати до бюджету єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 5 528,04 грн., в т.ч.: за 2012 р. - на суму 1 508,87 грн.; за 2013 р. - на суму 4 019,17 грн.

Згідно із зазначеним, на підставі висновків Акту перевірки №1132 ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1354/17-01 від 10.09.2014 р. (надалі - Вимога №Ф-1354/17-01), якою вимагається від Позивача сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 5 528,04 грн.

Крім того, 26.09.2014 р. податковим органом були прийняті наступні рішення, а саме:

ь рішення №1581/26-59-17-01 про застосування штрафних санкцій у розмірі 351,85 грн. (надалі - Рішення №1581/26-59-17-01) за донарахування територіальним органом доходів і зборів суми 5 528,04 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

ь податкове повідомлення-рішення №1582/17-01, яким Позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем: ПДВ на загальну суму 36 021,50 грн. (з яких 23 901,00 грн. - за основним платежем та 12 120,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

ь податкове повідомлення-рішення №1583/17-01, яким Позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб - СГД на загальну суму 2 987,05 грн. (з яких 2 389,64 грн. - за основним платежем та 597,41 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Разом із тим, за результатами адміністративного оскарження, рішеннями ГУ Міндоходів у м. Києві №2424/А/26-15-10-09-25 від 23.10.2014 р. «Про результати розгляду первинних скарг», ДФС України №3598/А/99-99-10-01-07-15 від 01.12.2014 р. «Про результати розгляду скарги» та ГУ ДФС у м. Києві №214/А/26-15-10-08 від 05.12.2014 р. «Про результати розгляду первинних скарг» були залишені без змін прийняті ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві Вимога №Ф-1354/17-01, Рішення №1581/26-59-17-01 та податкові повідомлення-рішення №1582/17-01, №1583/17-01, а скарги Позивача - без задоволення.

Проте, вважаючи, що податковим органом порушені права та інтереси ФОП ОСОБА_1 під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваних рішень, Позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Водночас, ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення №1583/17-01 від 26.09.2014 р., Вимоги №Ф-1354/17-01 та Рішення №1581/26-59-17-01.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р. здійснювала підприємницьку діяльність, пов'язану з роздрібною та оптовою торгівлею продуктами харчування, іншої продукції, а також діяльність, пов'язану із виготовленням на замовлення друкованої продукції, на загальній системі оподаткування.

При цьому, відповідно до ч.6 ст.128 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - ГК України) громадянин-підприємець зобов'язаний вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства, своєчасно надавати податковим органам декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), інші необхідні відомості для нарахування податків та інших обов'язкових платежів, а також сплачувати податки та інші обов'язкові платежі в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Крім того, положенням пп.«а» п.176.1 ст.176 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

В той же час, у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2012 р. та 2013 р. (том ІІІ, а.с.114-126) ФОП ОСОБА_1 задекларовані суми загального оподаткованого доходу у розмірі 863 985,98 грн. та суми витрат у розмірі 782 908,13 грн., безпосередньо пов'язані із одержанням доходу від провадження господарської діяльності. При цьому, загальна сума отриманого Позивачем чистого оподатковуваного доходу за відображеними у податковій звітності даними становить 81 077,85 грн. за перевіряємий період.

Водночас, за результатами здійснення Відповідачем перевірки правильності ведення ФОП ОСОБА_1 результатів фінансово-господарської діяльності, правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати до бюджетів обов'язкових платежів встановлено завищення Позивачем вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із господарською діяльністю, на 15 930,92 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на 15 930,92 грн., як наслідок, податковим органом донараховано податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 389,64 грн.

Поряд із цим, відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п.177.2 ст.177 та п.178.3 ст.178 цього Кодексу.

Так, згідно із п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

При цьому, п.177.1 ст.177 ПК України передбачено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

Водночас, у п.167.1 ст.167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у п.167.2-п.167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри.

Поряд із цим, відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Разом із тим, згідно із пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п.138.2, п.138.11 цієї статті, п.140.2-п.140.5 ст.140, ст.ст.142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

При цьому, у п.138.2 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Між тим, відповідно до п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Крім того, згідно із п.138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну);

В той же час, пп.138.8.1 та пп.138.8.2 п.138.8 ст.138 ПК України визначено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку. До складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Поряд із цим, у п.143.1 ст.143 ПК України встановлено, що до складу витрат платника податку відносяться суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у розмірах і порядку, встановлених законом.

В той же час, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку передбачені Законом №2464 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, згідно із п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Крім того, п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Водночас, у ч.11 ст.8 Закону №2464 встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у п.4 та п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п.2 та п.3 ч.1 ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Разом із тим, відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 у перевіряємий період працювала на загальній системі оподаткування та сплачувала єдиний соціальний внесок у розмірі 34,7%.

Проте, у ході проведення перевірки податковим органом було встановлено, що Позивачем не було нараховано та не сплачено у бюджет єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 5 528,04 грн. у зв'язку із заниженням ФОП ОСОБА_1 розміру чистого оподатковуваного доходу на 15 930,92 грн.

При цьому, як вбачається з Акту перевірки №1132, Відповідач, обґрунтовуючи свої висновки щодо завищення ФОП ОСОБА_1 витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, посилається на порушення Позивачем встановленого порядку ведення обліку доходів і витрат, оскільки останньою не було надано до перевірки документального підтвердження вартості витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що пов'язані із отриманим доходом від виготовлення на замовлення друкованої продукції, та документів, що підтверджують списання продукції.

Натомість, як було встановлено під час судового розгляду справи, що також не спростовується представниками сторін, витрати ФОП ОСОБА_1 для здійснення торгівлі та виготовлення на замовлення друкованої продукції складаються з витратних матеріалів, а саме: придбання товару, виплат заробітної плати найманим працівникам, відрахувань до ПФУ, витрат на придбання буклетів, паперу та інших витрат, витрат по сплаті послуг за оренду приміщення, комунальних послуг.

На підтвердження вартості витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що пов'язані із отриманим доходом від виготовлення на замовлення друкованої продукції, та документів, що підтверджують списання продукції, Позивачем надані суду наступні документально підтверджуючі докази, зокрема: видаткові накладні, виписані постачальниками ТОВ «Рома-К», ТОВ «Український папір», ТОВ «Август Трейд» та іншими, на поставку Позивачу витратних матеріалів (папір, ватман, картон, чорнила) за перевіряємий період (том І, а.с.53-67); витяг з книги обліку доходів та витрат (том І, а.с.125-179); платіжні доручення, які посвідчують здійснення оплати Позивачем коштів на придбання товарно-матеріальних цінностей для виготовлення друкованої продукції (том І, а.с.195-209); банківські виписки (том ІV, а.с.1-66); видаткових та податкових накладних, виписаних Позивачем своїм замовникам друкованої продукції (том ІV, а.с.91-161); підписані між замовниками та Позивачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які посвідчують здійснення тиражування ФОП ОСОБА_1 друкованої продукції (том ІV, а.с.162-267); акти списання матеріалів, переданих Позивачем у виробництво друкованої продукції за перевіряємий період (том V, а.с.1-8).

Згідно із вищенаведеним, оскільки Позивачем документально підтверджена вартість витрат, пов'язаних із господарською діяльністю, відтак, суд вважає помилковими висновки податкового органу щодо заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу на 15 930,92 грн., як наслідок, прийняті із цих підстав податкове повідомлення-рішення №1583/17-01 від 26.09.2014 р., Вимога №Ф-1354/17-01 та Рішення №1581/26-59-17-01 є неправомірними та підлягають скасуванню.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення №1582/17-01 від 26.09.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 зареєстрована в якості платника ПДВ, починаючи з 18.03.2010 р.

В той же час, за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р. ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 186 331,00 грн., проте перевіркою повноти визначення вказаних показників податковим органом було встановлено їх заниження на суму ПДВ у розмірі 11 901,00 грн. за грудень 2012 р. у зв'язку із неподанням вчасно податкової декларації з ПДВ за вказаний період.

Поряд із цим, відповідно до п.49.2 ст.49 ПК України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Водночас, згідно із п.49.8 ст.49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених п.48.3 та п.48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Поряд із цим, у пп.54.3.1 п.54.3 ст.54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

При цьому, пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Так, як вбачається з Акту перевірки №1132, перевіркою питання своєчасності подання ФОП ОСОБА_1 декларацій з ПДВ за перевіряємий період до податкового органу Відповідачем було встановлено неподання Позивачем податкової звітності за грудень 2012 р. при терміні подання - 20.01.2013 р., що призвело до визначення податковим органом суми грошових зобов'язань з ПДВ у розмірі 11 901,00 грн. за відповідний період.

В свою чергу, відповідно до п.49.3 ст.49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно із п.49.5 ст.49 ПК України у разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов'язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного органу державної податкової служби не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк.

Між тим, у пп.49.11.1 п.49.11 ст.49 ПК України передбачено, що у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.48.3 та п.48.4 ст.48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, зокрема: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Поряд із цим, відповідно до п.48.3 ст.48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Крім того, згідно із п.48.4 ст.48 ПК України у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Пунктом 49.9 ст.49 ПК України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби. За умови дотримання вимог, встановлених ст.ст.48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

ь за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) органу державної податкової служби, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення органу державної податкової служби, у разі надсилання податкової декларації поштою (пп.49.9.1 п.49.9 ст.49 ПК України);

ь у разі, якщо орган державної податкової служби із дотриманням вимог п.49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк (пп.49.9.2 п.49.9 ст.49 ПК України).

Водночас, у п.49.15 ст.49 ПК України визначено, що податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм п.48.3 і п.48.4 ст.48 цього Кодексу та надсилання податковим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Поряд із цим, як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2013 р. засобами електронного зв'язку ФОП ОСОБА_1 була подана до податкового органу податкова декларація з ПДВ за грудень 2012 р. разом зі всіма додатками до неї, про що свідчать наявні в матеріалах справи квитанції та повідомлення про отримання звітності (том І, а.с.68-83), відповідно, така податкова декларація вважається прийнятою.

З огляду на вищезазначене, оскільки на підтвердження правомірності викладених в Акті перевірки №1132 висновків податкового органу Відповідачем не було надано до суду письмової відмови у прийнятті податкової декларації ФОП ОСОБА_1 за грудень 2012 р., суд погоджується з доводами Позивача про те, що податкова декларація з ПДВ за грудень 2012 р. була подана до ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві вчасно - 17.01.2013 р., та вважається прийнятою відповідно до квитанції й повідомлення про її отримання, як наслідок, викладений в Акті перевірки №1132 висновок Відповідача щодо заниження розміру задекларованих ФОП ОСОБА_1 податкових зобов'язань у зв'язку із неподанням вчасно податкової декларації з ПДВ за грудень 2012 р. суд вважає безпідставним.

В той же час, за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р. ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 112 700,00 грн.

Проте, за викладеними в Акті перевірки №1132 висновками податкового органу Позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 12 000,00 грн. у вересні 2013 р. у зв'язку із придбанням електричного штабелера загальною вартістю 72 000,00 грн., оскільки немає законодавчих підстав для включення до податкового кредиту суми ПДВ фізичною особою-підприємцем у разі придбання ним основних фондів.

Поряд із цим, відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з р.V цього Кодексу.

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу; ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37 Митного кодексу України; з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35-37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

В пп.«б» п.187.1 ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема: дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Разом з тим, як зазначено в п. 188.1. ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, згідно із пп.«а» та пп.«б» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В абз.2 п.198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Крім того, згідно із п.198.4 ст.198 ПК України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст.189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: в операціях, що не є об'єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених пп.196.1.7 п.196.1 ст.196 цього Кодексу); в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених пп.197.1.28 п.197.1 ст.197 цього Кодексу); в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст.189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, у п.189.1 ст.189 ПК України передбачено, що у разі здійснення операцій відповідно до п.198.5 ст.198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Таким чином, до податкового кредиту платник ПДВ може включити суми ПДВ, нараховані (сплачені) у зв'язку із придбанням основних засобів, за умови взяття на облік такого майна в якості основних засобів, використання таких засобів в оподаткованих операціях у межах їх господарської діяльності, наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат.

В той же час, відповідно до положень п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При цьому, у п.201.10 ст.201 ПК України зазначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В свою чергу, згідно із п.22.1 ст.22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

При цьому, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулюються Законом №996. Цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).

Згідно зі ст.1 Закону №996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Згідно із ч.1 ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, п.1.1 р.1 Положення №88 передбачено, що дане положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету.

Відповідно до п.1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (установи), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення №88).

Як наслідок, суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі договори, акти, рахунки, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже, визначальним фактором для формування податкового кредиту суб'єктами господарювання, зареєстрованими платниками ПДВ, при придбанні основних засобів є взяття на облік таких засобів в якості основних фондів та подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності.

В той же час, відповідно до ч.2 ст.6 Закону №996 регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється Міністерством фінансів України, яке затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Поряд із цим, згідно зі ст.6 Закону №996 наказом Міністерства фінансів України №561 від 30.09.2003 р. затверджені Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів (надалі - П(С)БО 7 «Основні засоби»), в п.2 яких зазначено, що основними засобами вважаються матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких становить більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

При цьому, п.10 П(С)БО 7 «Основні засоби» передбачено, що підставою для зарахування на баланс основних засобів є акт приймання-передачі (введення в експлуатацію) основних засобів.

Так, як вбачається з матеріалів справи, між ДП «Бі Ті Україна» (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу №13/09-1301 від 10.09.2013 р., згідно із яким Продавець зобов'язується продати та передати у власність Покупцю товар (електричний штабелер, модель SWE140), а Покупець зобов'язується прийняти та сплатити вказаний товар на умовах, передбачених даним Договором, у відповідності до Додатків №1 та №2. Загальна вартість вказаного товару складає 72 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 12 000,00 грн.).

На підтвердження виконання сторонами умов Договору №13/09-1301 Продавцем була виписана Покупцю видаткова накладна №15 від 13.09.2013 р. та податкова накладна №190 від 11.09.2013 р. на загальну суму 72 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 12 000,00 грн.).

Крім того, про здійснення Позивачем сплати коштів за придбаний у ДП «Бі Ті Україна» товар суду надане платіжне доручення №1378 від 11.09.2013 р.

Поряд із цим, при проведенні податковим органом аналізу податкової звітності ФОП ОСОБА_1 встановлено відображення Позивачем у реєстрах отриманих та виданих податкових накладних суму ПДВ розміром 12 000,00 грн. та включення її до складу податкового кредиту у вересні 2013 р. на підставі податкової накладної, отриманої від ДП «Бі Ті Україна».

Проте, за висновками податкового орагну Позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 12 000,00 грн. у вересні 2013 р. у зв'язку із придбанням електричного штабелера загальною вартістю 72 000,00 грн., оскільки немає законодавчих підстав для включення до податкового кредиту суми ПДВ фізичною особою-підприємцем у разі придбання ним основних фондів.

Водночас, на підтвердження взяття на облік придбаного у ДП «Бі Ті Україна» за Договором №13/09-1301 електричного штабелера та використання його у своїй господарській діяльності Позивачем надано суду розпорядження ФОП ОСОБА_1 №1 від 13.09.2013 р. та акт №1 від 13.09.2013 р. введення в експлуатацію основних засобів, що свідчить про зарахування на баланс відповідних основних засобів та правомірність віднесення до податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 12 000,00 грн., сплачену Позивачем у зв'язку із придбанням вказаного електричного штабелера.

З огляду на вищенаведене, оскільки під час судового розгляду даної справи судом встановлено своєчасне подання Позивачем податкової декларації з ПДВ за грудень 2012 р. та правомірність віднесення до податкового кредиту за вересень 2013 р. суму ПДВ, сплачену ФОП ОСОБА_1 у зв'язку із придбанням основних засобів, відповідно, підтверджено правомірність задекларованих сум ПДВ, як наслідок, суд не вбачає підстав для донарахування Відповідачем грошового зобов'язання з цього податку на суму 23 901,00 грн. та прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення №1582/17-01 від 26.09.2013 р. з цих підстав, яке підлягає скасуванню.

Оцінивши докази, які наявні у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що Відповідачем не доведено в порядку, передбаченому ч.2 ст.71 КАС України, правомірність оскаржуваних Вимоги №Ф-1354/17-01, Рішення №1581/26-59-17-01, податкових повідомлень-рішень №1583/17-01 та №1582/17-01 від 26.09.2014 р., в той час, як Позивачем в повному обсязі підтверджено правомірність визначення сум податку на доходи фізичних осіб та ПДВ, а також здійснення нарахування та сплати до бюджету єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із додержанням норм законодавства, позаяк підтверджується бухгалтерськими та первинними документами, а тому не вбачається підстав для нарахування податковим органом сум грошових зобов'язань та штрафних санкцій, відповідно, прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату недоїмки та рішення про застосування штрафних санкцій, які підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч.3 ст.94 КАС України встановлено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Водночас, згідно із ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Поряд із цим, суд звертає увагу на постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 р. №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір», в якій вказано, що якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то й відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги з урахуванням попередньої сплати 10 відсотків розміру ставки судового збору.

При цьому, п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються органи доходів і зборів, - у справах, пов'язаних з питаннями, що стосуються повноважень цих органів. Отже Відповідач звільнений від сплати судового збору.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, під час подання адміністративного позову, що має майновий характер, Позивач сплатив судовий збір за позовні вимоги майнового характеру суму у розмірі 182,70 грн., що становить 10% розміру ставки судового збору за позовну вимогу майнового характеру. Дана сума підтверджується квитанцією №499 від 16.12.2014 р.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Позивача, враховуючи попередню сплату 10 % розміру ставки судового збору, відповідно до ст.94 КАС України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає відшкодуванню Позивачу у повному обсязі в розмірі 182,70 грн., решта суми з Відповідача не стягується.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 11, 69, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1354/17-01 від 10.09.2014 р., що винесена Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення №1581/26-59-17-01 від 26.09.2014 р., що винесене Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1582/17-01 від 26.09.2014 р., що винесене Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1583/17-01 від 26.09.2014 р., що винесене Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

6. Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса: 04116, АДРЕСА_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 187 (сто вісімдесят сім) грн. 70 коп. із Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя Б. В. Санін