Справа № 2а-4126/11/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Київ К/9991/96197/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011 по справі № 2а-4126/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма-3"

до Державної податкової інспекції у Зміївському районі

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду із позовною заявою, з урахуванням уточнень, до Державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення - рішення від 29.03.2011 № /0, яким позивачеві збільшено суму основного грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 9 000,00 грн. та фінансових санкцій - 2 250,00 грн. за порушення вимог Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволені.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняте нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фактичною підставою прийняття оспорюваного податкового повідомлення - рішення слугував висновок контролюючого органу, викладений у акті перевірки від 22.03.2011 про проведення камеральної перевірки податкової декларації Товариства з податку на прибуток підприємства за 2010 рік, про порушення позивачем вимог п. 16.4 ст. 16 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємства внаслідок допущеної методологічної помилки при заповненні рядка 20 податкової декларації "авансові внески, нараховані на суму дивідендів та прирівняних до них платежів" за 2010 рік. Зокрема, за виплачені у 2010 році дивіденди позивачем у цьому ж році було внесено авансовий внесок з податку на прибуток, у зв'язку з чим у декларації за 2010 рік, поданої до контролюючого органу 09.02.2011, у рядку 13 "зменшення нарахованої суми податку" задекларовано 9 000,00 грн., проте у рядку 20 декларації задекларовано 0,00 грн. Зазначене, на думку податкового органу, призвело до необґрунтованої переплати в обліковій картці платника.

Розв'язуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що умовою донарахування основного грошового зобов'язання та застосування штрафу є заниження платником податків податкового зобов'язання, тобто, коли бюджет внаслідок неправомірних дій платника податків несвоєчасно отримав кошти у вигляді податків. У даному випадку, як встановлено судами, враховуючи здійсненні позивачем авансові внески з вказаного податку, допущена позивачем методологічна помилка при заповненні податкової декларації за 2010 року фактично не призвела до бюджетної недоїмки, тому прийняте податковим органом оскаржуване податкове повідомленнями-рішеннями є протиправним.

У даному випадку, як вбачається з обстави, встановлених судами, існують правовідносини щодо податкових зобов'язань, виникнення та строк сплати яких було врегульовано Законами № 334/94-ВР та № 2181-ІІІ.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Так, пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону № 334/94-ВР передбачено, що емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок з податку на прибуток у розмірі 25 відсотків від суми дивідендів, призначених для виплати, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок уноситься до бюджету до/або одночасно із виплатою дивідендів.

При цьому пп. 7.8.3 п. 7.8 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що платник податку - емітент корпоративних прав, державне некорпоратизоване, казенне чи комунальне підприємство зменшує суму нарахованого податку на прибуток звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв'язку з нарахуванням дивідендів згідно з пп. 7.8.2 цього пункту.

Зазначений авансовий внесок відображається у рядку 20 декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженої наказом ДПА України від 29.03.2003 № 143.

Підпунктом 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (Закон № 2181-ІІІ) визначено, що у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу). Сплата зазначеного штрафу не звільняє платника податків від адміністративної або кримінальної відповідальності та/або конфіскації таких товарів (продукції) або коштів відповідно до закону.

При прийнятті рішення про виплату дивідендів підприємство до/або одночасно із виплатою дивідендів визначає суму авансового внеску та вносить його до бюджету. При цьому, сплачений авансовий внесок відображається в Декларації, яка подається до податкового органу в терміни, визначені законодавством (п. 16.4 ст. 16 Закону та пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ), а не до/або одночасно із виплатою дивідендів.

Відтак, авансовий внесок є складовою частиною зобов'язання з податку на прибуток у розумінні п. 1.2 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ, але заповнення рядка 20 декларації з податку на прибуток підприємства не може вважатися узгодженням суми цього внеску.

Крім того, під визначенням "арифметичної помилки" слід розуміти помилку або описку, допущену платником податку при заповненні декларацій (розрахунків) або додатків до них, зокрема, при виконанні арифметичних дій, передбачених при обчисленні об'єкта оподаткування з метою визначення податкових зобов'язань з податку, збору, обов'язкового платежу (додавання або вирахування відповідних рядків), а також описку, допущену при перенесенні даних із додатків, на підставі яких заповнюються відповідні рядки декларації (неправильно поставлена кома при застосуванні одиниці виміру, неправильно перенесений підсумок з додатка та ін.).

Під "методологічною помилкою" слід розуміти помилку, допущену платником податків при складанні ним декларації, яка полягає у неправильному застосуванні або незастосуванні ставок оподаткування чи коефіцієнтів при визначенні податкового зобов'язання з того чи іншого податку, збору (обов'язкового платежу).

Визначення цих термінів міститься у роз'ясненні Комітету Верховної Ради України з питань фінансів і банківської діяльності від 20.03.2001 № 06-10/167, а також у листі ДПА України від 06.07.2001 № 9018/7/23-3317.

Також, у Податковому кодексі України (далі - ПКУ), під час дії якого та на підставі положень якого позивачеві було збільшено суму грошового зобов'язання, відсутнє визначення поняття арифметична або методологічна помилки.

А відповідно до ст. 76 ПКУ передбачено порядок проведення камеральної перевірки. Камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог ст. 86 цього Кодексу. У главі 11 ПКУ не передбачено застосування відповідальності до платників податків у разі виявлення порушень.

Отже, враховуючи вищенаведене, Податковим кодексом України не передбачено визначення арифметичної або методологічної помилки та відповідальності за дані помилки, яка не призвела до заниження суми податкових зобов'язань.

Як встановлено судами, допущена позивачем помилка у податковій декларації, яку крім того, як встановлено судами, позивач намагався виправити шляхом відправлення електронним засобом повторної декларації з вірно заповненим рядком (20), проте документ прийнято не було, що підтверджено витягом з сайту, фактично не призвела до бюджетної недоїмки.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011 по справі № 2а-4126/11/2070залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко