Справа № 803/751/15-а
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Справа № 803/751/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2015 року Ковельська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Ковельська ОДПІ, позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, відповідач) про стягнення заборгованості по податку з доходів фізичних осіб в сумі 10357,45 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення податкового обов'язку встановленого підпунктом «д» 164.2.17 пункту 16.2 статті 164 Податкового кодексу України не відобразив суму отриманого додаткового блага в загальній сумі 46481,75 грн. в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та не сплатив податок на доходи з фізичних осіб. Тому, позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення №000002310 від 05 січня 2015 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, на 7672,50 грн. за основним платежем та на 2088,13 грн. за штрафними санкціями, а всього на суму 9760,63 грн., тому, на думку позивача, вказана сума підлягає стягненню в судовому порядку.

Позивач в судове засідання не з'явився, його представником 22 квітня 2015 року направлено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.25).

28.04.2015 року на адресу суду надійшло заперечення від відповідача на вказаний адміністративний позов, яке мотивоване тим, що відповідно до п.1 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву затвердженого Постановою Правління Національного банку України №172 від 01.06.2011 року правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III Податкового кодексу України (далі ПК України) за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України.

Банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів. Рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку). Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості (п.п. З, 5, 7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву).

Саме на підставі вищевикладеного відбувалося анулювання боргу АТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме за рахунок раніше сформованого страхового резерву.

Отже, заборгованість за кредитним договором перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» не була прощеною, оскільки зобов'язання по Договору про надання кредиту перед банком не припинялись, у банку залишалося право вимагати повернення несплаченої суми кредиту, банк не приймав рішень щодо припинення моїх зобов'язань за цим кредитним договором шляхом прощення боргу. Таким чином, заборгованість у вигляді пені, списана АТ «Райффайзен Банк Аваль» за рахунок коштів страхового резерву, не є анулюванням заборгованості.

Крім того, виходячи з вищенаведених норм, обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку лише за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г) відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Вважає, що податковим органом не надані суду відповідні докази щодо виконання вищезазначених умов кредитором та не враховані положення ст. 605 ЦК України відповідно до якої зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

В силу пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

У відповідності до п. 3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року N 1020, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 січня 2011 року за № 46/18784, (який діяв на момент виниклих спірних правовідносин) у графі 3 «Сума виплаченого доходу» відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Отже, основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Таким чином, заборгованість перед банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням нарахована пеня, не є доходом платника податків який підлягає оподаткуванню в розумінні ПК України, який діяв в редакції на момент виниклих зобов'язань, а відтак дії щодо не включення до річної податкової декларації за 2013 рік суми анульованої банком заборгованості у вигляді штрафних санкцій (неустойки) в сумі 46481,75 грн. (пеня) є правомірними, оскільки не є благом, тобто фактично не отриманим доходом.

Просить суд відмовити в задоволені адміністративного позову та розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.31-33).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили усі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною першою статті 41 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибули, при цьому представником позивача та відповідачем були заявлені письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на підставі наявних у ній доказів, тому суд приходить до висновку, що дану справу можливо розглянути за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та не є суб'єктом підприємницької діяльності (а.с.21).

Працівниками Любомльського відділення Ковельської ОДПІ проведено позапланову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства фізичної особи ОСОБА_3 за період 01.01.2013 року по 01.12.2014 року про що складено акт № 378/1701- від 22.12.2014 року (а.с.5-9).

Даним актом встановлено, що згідно наданих АТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_3 у 2013 році отримав дохід як додаткове благо, який згідно абзацу «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України підлягає включенню до загального річного оподатковуваного доходу та підлягає відображенню в податковій декларації про майновий стан і доходи. Відповідачем не включена до загального річного оподатковуваного доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом (пенею) у сумі 46481,75 грн., що призвело до донарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 9760,36 грн., також в порушення п.49.18. ст.49 Податкового кодексу України не подана декларація про майновий стан і доходи за 2013 рік.

Так, ОСОБА_3 фактично отримано дохід як додаткове благо в 2013 році від АТ «Райффайзен Банк Аваль», які нараховані у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, з врученням боржнику відповідного повідомлення про таке анулювання боргу та включення суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1-ДФ за 3 кв. 2013 року, яке було отримане відповідачем особисто 18.07.2013 року.

Тому, на підставі матеріалів перевірки Любомльським відділенням Ковельської ОДПІ Головного Управління Міндоходів у Волинській області було прийнято податкове повідомлення рішення №000002310 від 05.01.2015 року, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, на 7672,50 грн. за основним платежем та на 2088,13 грн. за штрафними санкціями, а всього на суму 9760,63 грн. (а.с.11).

Вищевказане податкове повідомлення рішення було направлено на адресу відповідача та отримане останнім 06.01.2015 року (а.с.13). В адміністративному чи судовому порядку не оскаржувалось, а тому є чинним.

Крім того, за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання відповідачу нарахована пеня в сумі 596,82 грн., що підтверджується розрахунком пені, обчисленої на виявлені органом ДФС суми занижень податкових зобов'язань (а.с.12).

Згідно із п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Пунктом 176.1 статті 176 Податкового кодексу України передбачено, що платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування. Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Згідно із п. 49.18.4 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за період 2013 року не подавав. Податок із суми анульованого боргу не сплатив. Як вбачається з розрахунку виникнення податкового боргу станом на 06.04.2015 року відповідач має податковий борг по податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 10357,45 грн.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що заборгованість перед банком відповідно до умов договору, та анульована за його рішенням нарахована пеня, не є доходом платника податків який підлягає оподаткуванню в розумінні ПК України тому не повинна була включатися до річної податкової декларації за 2013 рік, оскільки дані твердження спростовуються пунктом «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Суд також критично ставиться до твердження відповідача про те, що згідно з п. 3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, у графі 3 «Сума виплаченого доходу» відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом, оскільки як вбачається з акта перевірки ОСОБА_1 взагалі не подавалась декларація про майновий стан і доходи за 2013 рік.

Судом також встановлено, що відповідно до статті 59 Податкового боргу України, позивачем здійснено заходи щодо погашення заборгованості шляхом виставлення податкової вимоги форми «Ф» № 248-03 від 19.01.2015 року (а.с.15), яка була отримана особисто 22.01.2015 року відповідачем, про що свідчить підпис, проте заборгованість перед бюджетом не погашена.

Згідно п.20.1.19 ст.20 Податкового кодексу України контролюючий орган має право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи та стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

На підставі викладеного, суд приходить висновку, що позовні вимоги Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по податку з доходів фізичних осіб підлягають задоволенню, оскільки підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (44300Волинська обл., АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової катки платника податків НОМЕР_1) на користь місцевого бюджету Любомльської селищної ради заборгованості по податку з доходів фізичних осіб в сумі 10357,45 грн. (десять тисяч триста п'ятдесят сім гривень сорок п'ять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський