Справа № 2а-1670/4620/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2015р. м. Київ К/9991/96252/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011

у справі № 2а-1670/4620/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області від 04.02.2011 № /0/149, № /0/150 та від 16.05.2011 № /626.

Кременчуцька ОДПІ Полтавській області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, ст. 13 Розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, ст.ст. 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Кременчуцькою ОДПІ у Полтавській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку за період з 01.02.2009 по 28.12.2010, за результатами якої складено акт від 17.01.2011 № 182/17-311/, про порушення вимог:

- п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що стало підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 04.02.2011 № /0/149 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 29271,25 грн., в т.ч. 23417 грн. основного платежу та 5854,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- ст. 13 Розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, що стало підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 04.02.2011 № /0/150 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-підприємців в загальній сумі 11953,13 грн., в т.ч. 9562,5 грн. основного платежу та 2390,63 грн. штрафних (фінансових) санкцій. За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 04.02.2011 № /0/150 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2011 № /626 про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб-підприємців у сумі 9562,5 грн. основного платежу.

Вчинення зафіксованих в акті від 17.01.2011 № 182/17-311/ порушень податковий орган пов'язує з неправомірним включенням до складу податкового кредиту та валових витрат податку на додану вартість та витрат відповідно за операціями з придбання послуг з пакування деревного вугілля у ТОВ «Авто-СВ-2009», які не мали реального характеру і були спрямовані на мінімізацію позивачем податкових зобов'язань.

Така позиція відповідачем обґрунтована тим, що ТОВ «Авто-СВ-2009» не знаходиться за юридичною адресою та не має умов ведення господарської діяльності, трудових та матеріальних ресурсів, основних засобів. Крім того, податковий орган посилається на висновки перевірки вказаного контрагента за період з лютого по грудень 2009 року, викладені в акті від 12.08.2010 № 2520/15-2/36142115, згідно з якими ТОВ «Авто-СВ-2009» сформовано податковий кредит з контрагентами, які знаходяться в стані припинення, щодо яких внесено запис про відсутність за місцезнаходженням або запис про відсутність підтвердження відомостей. Також відповідач вказує про відкриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за фактом створення ТОВ «Авто-СВ-2009».

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, повноти встановлення обставин та їх правової оцінки суд касаційної інстанції виходить з такого.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювався розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92.

Згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Підпункт 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР забороняв віднесення до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та реальність понесених витрат.

Порядок та підстави формування платником податку податкового кредиту регламентується приписами п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яких платник податків зобов'язаний дотримуватися, і за умови порушення яких, формування податкового кредиту є неправомірним.

Відповідно до п.п. 7.2.6. п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги).

Пункт 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону забороняє включати до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

Таким чином, виходячи з положень вищевказаних норм законів, відсутність первинних бухгалтерських документів, якими підтверджується реальність здійснення господарської операції, в тому числі відсутність податкової накладної, яка підтверджує здійснення господарської операції та посвідчує право на отримання податкового кредиту, безспірно позбавляє платника податку права на включення понесених витрат до складу валових витрат, а сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість - до податкового кредиту.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами попередніх інстанцій досліджено питання щодо фактичного вчинення господарських операцій з придбання послуг з пакування деревного вугілля, в результаті чого встановлено, що такі операції мали реальний характер, підтверджені відповідними первинними документами (договір про надання послуг, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки фактур, акти виконаних робіт,товаротранспортні накладні, виписки банку), обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Платник податків (покупець), який дотримався вимог закону при формуванні витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом-постачальником, який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та перебуває на обліку в податковому органі, в т.ч. зареєстрований платником податку на додану вартість, вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на зазначені витрати та податковий кредит за порушення таким контрагентом правил ведення фінансово-господарської діяльності. У разі коли вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо нього, адже законами іншого не передбачено.

За наявності достатніх доказів, що містять відомості про господарську операцію, розкривають її зміст та призначення яких узгоджується з характером господарських операцій, відсутність у юридичної особи основних засобів, відсутність юридичної особи за місцезнаходженням чи порушення правил створення підприємства та ведення ним господарської діяльності не є підставою для висновку про нереальне вчинення господарської операції.

З огляду на встановлені обставини щодо фактичного здійснення позивачем господарських операцій з придбання послуг, суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами норм матеріального права при вирішенні справи та не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою в порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун