Справа № 2-а-3967/11
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2012-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Галацевич О.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"21" червня 2012 р. Справа № 2-а-3967/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

ОСОБА_2,

при секретарі Луценку Т.М. ,

за участю позивача

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_3 та управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "12" жовтня 2011 р. у справі за позовом заступника прокурора м. Житомира в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Житомирі про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м. Житомира щодо виплати ОСОБА_3 щомісячної основної та додаткової пенсії у розмірах менших, ніж визначено ст. ст. 50,54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з 16 червня 2011 року по 22 липня 2011 року.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м. Житомира провести перерахунок та виплатити ОСОБА_3 щомісячну основну та додаткову пенсії відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком (основна) пенсія) та 50% мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), що розраховуєтьсч залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 16 червня 2011 року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням виплачених коштів.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, сторони звернулься з апеляційними скаргами.

Так, ОСОБА_3 просить скасувати судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд безпідставно обмежив його право на соціальний захист, що суперечить нормам Конституції України та не узгоджується з приписами Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області (правонаступник реорганізованих управлінь Пенсійного фонду України в Богунському та Корольовському районах м. Житомира) просить постанову суду скасувати. Зазначає, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Також, апелянт зазначає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин Закон України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, не звернув уваги на те, які види пенсійних виплат та соціальних послуг здійснюються за рахунок Пенсійного фонду відповідно до вказаного Закону, а також на те, що кошти виплачуються позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Як встановлено судом першої інстанцій позивач є інвалідом 3 групи і віднесений до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію по інвалідності на підставі статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі статті 50 цього ж Закону.

Відповідно до частини 4 статті 54 вищезазначеного Закону, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 3-й групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону інвалідам 3-ї групи віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до статті 53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Розрахунок пенсії позивачу здійснено виходячи із встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", а тому суд обґрунтовано визнав дії управління Пенсійного фонду України протиправними в частині відмови позивачу перерахувати пенсію у відповідності до вимог ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Доводи апелянта щодо правомірності дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання відповідача на відсутність у державному бюджеті коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523. Вказана Постанова є чинною та її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням статей 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 2 Постанови від 3 січня 2002 року № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", всупереч положень статей 50, 54 вищезазначеного Закону, Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком, а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено вимоги позивача.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно зі статтею 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору, колегія суддів приходить висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком, а тому доводи апеляційної скарги з приводу помилкового застосування норм вказаного закону до спірних правовідносин, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги відповідача, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування постанови суду в частині задоволення позовних вимог відсутні.

Також, не підлягає задоволенню і апеляційна скарга ОСОБА_3 щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, судом першої інстанції вирішено спір на підставі законодавства, що діяло на час винесення судового рішення.

Зокрема, на виконання вимог Закону №3491-VI, який набрав чинності 19.06.2011 року, Кабінетом Міністрів України 06.07.2011 року прийнято постанову №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету". Зазначена постанова набрала чинності з 23.07.2011 року, а тому, з вказаної дати застосуванню підлягають положення вказаної постанови, а не Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Правомірність такої позиції підтверджена і рішеннями Конституційного суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 та від 25.01.2012 року №3-рп/2012 в яких зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі й на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

На підставі викладеного, підстави для скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних відсутні.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від "12" жовтня 2011 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлено 22 червня 2012 року.

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10005

3- відповідачу ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Житомирі вул. Перемоги, 55,м. Житомир,10003