Справа № 2а-1803/10/1970
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2015 р. м. Київ К/800/57413/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою приватного підприємства "Онікс" на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року у справі за позовом приватного підприємства "Онікс" до Тернопільської районної державної адміністрації, Управління Держкомзему у Тернопільському районі про скасування розпоряджень голови, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року Приватне підприємство "Онікс" звернулось в суд з позовом до Тернопільської районної державної адміністрації, Управління Держкомзему у Тернопільському районі, в якому просило: скасувати розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації: №88 від 09.02.2010 року "Про дозвіл ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради", №89 від 09.02.2010 року "Про дозвіл ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради", №90 від 09.02.2010 року "Про дозвіл ОСОБА_6 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради", скасувати розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації № 316 від 29.03.2010 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_6 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради", №319 від 29.03.2010 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради", № 325 від 30.03.2010 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради"; зобов'язати Терпопільську районну державну адміністрацію та Управління Держкомзему в Тернопільському районі привести у відповідність земельно-облікові документи форми 6-ЗЕМ в частині облікування земель загального користування (пасовищ) 12.0 га. за правонаступником ПП "Онікс".

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувані розпорядження Тернопільської районної державної адміністрації порушують права та інтереси позивача, як правонаступника товариства власників "Поділля", яке в свою чергу є правонаступником агрофірми "Поділля", яка в свою чергу на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 17.03.1995 року мала у колективній власності 1 750,6 га земель, з них на території Великогаївської сільської ради - 455,3 га земель, в тому числі земель загального користування 43, 3 га, з яких 12 га пасовищ. Позивач вважає, що з 12 га пасовищ на території Великогаївської сільської ради, 5 га було незаконно передано оскаржуваними розпорядженнями у приватну власність трьох громадян, оскільки Тернопільська районна державна адміністрація не мала права розпоряджатися даними землями, у зв'язку з тим, що спірна ділянка фактично є власністю позивача.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, приватне підприємство "Онікс" звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації від 09.02.2010 року №88 надано дозвіл ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі резервного фонду рілля) за межами населеного пункту на території Великогаївської сільської ради.

Розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації від 09.02.2010 року №89 надано дозвіл ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі резервного фонду рілля) за межами населеного пункту на території Великогаївської сільської ради.

Розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації від 09.02.2010 року № 90 надано дозвіл ОСОБА_6 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі резервного фонду рілля) за межами населеного пункту на території Великогаївської сільської ради.

Розпорядженнями голови Тернопільської районної державної адміністрації № 315 від 29.03.2010 року, №319 від 29.03.2010 року та № 325 від 30.03.2010 року було затверджено проекти землеустрою щодо відведення вищезазначеним громадянам у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великогаївської сільської ради.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Тернопільської районної ради народних депутатів від 31.08.1995 року агрофірмі "Поділля" передано в колективну власність 1 750,6 га земель, з них на території Великогаївської сільської ради 455,3 га, в тому числі земель загального користування 43,3 га, з яких 12 га - пасовищ, та видано державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 від 17.09.1995 року.

30 січня 1996 року загальними зборами агрофірми "Поділля" прийнято рішення про реорганізацію підприємства та перетворено його у товариство власників земельних і майнових паїв "Поділля", згідно з пунктом 1.1 статуту якого товариство є колективним підприємством, котре створене внаслідок реорганізації агрофірми "Поділля" і є його правонаступником.

Відповідно до протоколу загальних зборів членів товариства власників "Поділля" від 31.10.2007 року, представниками членів товариства було прийнято рішення про припинення товариства власників "Поділля" шляхом приєднання (реорганізації) до приватного підприємства "Онікс", згідно з путом 1.2 статуту якого підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та зобов'язань приєднаного товариства власників "Поділля", в тому числі і щодо виплати грошових коштів колишнім пайовикам вартості майнових паїв згідно наявних у них сертифікатів.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що землі, які зазначено в державному акті на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 від 17.09.1995 року, в подальшому передавалися у приватну власність у процесі розпаювання колишніми членами агрофірми "Поділля", тобто неодноразово змінювались межі земельної ділянки. Як до, так і після набрання чинності Земельним кодексом України в редакції від 25.10.2001 року, товариство власників "Поділля" не зверталося до відповідної місцевої ради та Тернопільської районної державної адміністрації про надання йому у власність земель, що залишилися після розпаювання між колишніми членами агрофірми "Поділля".

Крім того, відповідно до статуту приватного підприємства "Онікс" та статуту товариства власників "Поділля" останнім належать майнові та немайнові права, які передаються, однак нічого не сказано про землю, яка належала агрофірмі "Поділля" на праві колективної власності. Товариство власників "Поділля" правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку не отримувало.

Встановлені по справі обставини свідчать, що у встановленому законом порядку питання передачі земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку або її вилучення у Агрофірми не вирішувалося.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що приватне підприємство "Онікс" не довело свого права власності чи іншого права на землі колишньої агрофірми "Поділля", які не були розпайовані, а розпайованими землями, відповідно до вимог чинного Земельного кодексу України, позивач може користуватись на умовах договору оренди, укладеного між ним та власниками земельних паїв, а відтак оскаржуваними розпорядженнями не можуть порушуватися права позивача не землю, оскільки він таких прав не набув у встановленому законом порядку та жодних правовстановлюючих документів на ці землі позивач не має.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України частково погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Статтею 37 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) передбачається, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

По справі не встановлено обставин щодо складання передавального акту на дату реорганізації Агрофірми і затвердженим органом управління Агрофірми, який міг бути правовою підставою для встановлення наявності та обсягів правонаступництва.

Право колективної власності на землю було передбачено Земельним кодексом України від 18.12.1990 року, який втратив свою чинність 25.10.2001 року з прийняттям нового Земельного кодексу.

Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України 1990 року суб'єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Указом Президента України від 08.08.95 N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі майна радгоспів. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, який додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Проте порядок і умови переходу та переоформлення прав на землі, які були надані суб'єктам права колективної власності та які згідно із законодавством не підлягають паюванню, не визначені.

Статтею 22, чинного на момент утворення товариства власників "Поділля", Земельного кодексу України, передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, заборонялося.

Відповідно до статті 23 Земельного кодексу України 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчувався державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видавався колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додавався список цих громадян.

Як зазначено вище, землі відображені в державному акті на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 в подальшому надавалися у приватну власність у процесі розпаювання колишніми членами агрофірми "Поділля", у зв'язку з чим змінювалися межі земельної ділянки, а Товариство власників "Поділля" не отримувало акт на право власності на землі, що належали Агрофірмі "Поділля", який би містив визначену частину земельної ділянки у відповідності до державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 від 17.09.1995 року з урахуванням земельних ділянок пайовиків.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що як до набрання чинності Земельним кодексом України 2001 року, так і після набрання ним чинності, товариство власників "Поділля" та Приватне підприємство не зверталися до відповідної місцевої ради або Тернопільської районної державної адміністрації про надання їм у власність земель, що залишилися після розпаювання між колишніми членами агрофірми "Поділля", у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки звернення позивача до суду з позовом, який безпосередньо зачіпає інтереси третіх осіб, яким надавалися земельні ділянки має вирішуватися виключно із з'ясуванням питання щодо їх розмірів та місця розташування за даними землевпорядних організацій та залученням фізичних осіб до участі у справі на стороні відповідача.

Відповідно до підпункту 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів адміністративного судочинства є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові акти названим вимогам процесуального закону не відповідають.

Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу приватного підприємства "Онікс" задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: (підписи)