Справа № 0670/11811/11
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2012-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Г.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"25" жовтня 2012 р. Справа № 0670/11811/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_2,

при секретарі Хаюк Т.В. ,

за участю сторін: представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м.Житомирі на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "08" травня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції в м.Житомирі про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень №/1, №/1 від 11.11.2010р.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2011 року фізична - особа підприємець ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення винесені ДПІ в м. Житомирі № /1, № /1 від 11.11.2010 року. Позов мотивував тим, що відповідач при проведенні перевірки, дійшов до помилкового висновку щодо порушення ним вимог п.п. а. п. 19.1 ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб"№889-ІУ від 22.05.2003 року та ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" № 13-92 від 26.12.1992 р. (із змінами та доповненнями), в результаті чого неправомірно визначив суму податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 43897,95 грн. Вказував на те, що при проведенні перевірки були надані укладені господарські договори щодо виготовлення металоконструкцій, калькуляції та акти виконаних робіт, відповідно до кожного замовлення, що підтверджує включення до валових витрат вартості придбаного та в подальшому реалізованого товару. Також зазначав, що ним не допущено порушення вимог Закону України "Про податок на додану вартість" щодо відсутності витрат при здійсненні господарської діяльності з виробництва металопластикових виробів з придбаних ним складових частин, металопрофілю та фурнітури, та фіктивності фактів відпуску металопластикових виробів покупцям, що призвело до безпідставного зменшення податкового кредиту в сумі 57601,78 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.05.2012 р. позов задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /1 від 11.11.2010 р. в частині нарахування за основним платежем на суму 57371,78 грн. та штрафних санкцій на суму 28685,89 грн., а податкове повідомлення-рішення № /1 від 11.11.2010 року визнано неправомірним та скасовано на суму 40039,79 грн.

ДПІ в м. Житомирі подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

В судове засідання позивач не з'явився.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі в повному обсязі. Свою позицію обґрунтувала тим, що перевіркою встановлено неналежне ведення обліку доходів і витрат від зайняття підприємницькою діяльністю, а саме заниження оподаткованого доходу за період з 01.04.2009 року по 31.03.2010 року на 292653,00 грн., що призвело до несплати податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 43897,95 грн. Зазначила також, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту за вказаний період встановлено завищення задекларованих позивачем показників у Декларації з податку на додану вартість всього в сумі 62746,00 грн. у зв'язку з включенням до складу податкового кредиту суми ПДВ по товарах, які частково не використовувались в оподаткованих операціях у перевіряємий період та відсутні в складі залишки товару на кінець перевіряємого періоду.

Згідно ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд встановив, що внаслідок виїзної перевірки дотримання вимог податкового та іншого законодавства позивача за період з 01.04.2009 року по 31.03.2010 року, ДПІ в м. Житомирі складено акт № 4683/17-1/НОМЕР_1 від 16.07.2010 року

На підставі вказаного акту відповідачем винесено податкові повідомлення -рішення від 11.11.2010 року: № /1, яким приватному підприємцю було визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 43897,95 грн. та № /1, яким ФОП ОСОБА_6 визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 94119,00 грн., з яких 62746,00 грн. основного платежу та 31373,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Підставою для їх винесення стали встановлені перевіркою порушення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" та п.п. а. п. 19.1 ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб"№889-ІУ від 22.05.2003 року та п.п. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 та пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997 року зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 62746,00 грн.

Відповідно до , п.п. а. п. 19.1 ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит.

Разом з тим, ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992р., № 13-92 передбачено, що оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та ОСОБА_7 комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Судом встановлено, що основним видом діяльності позивача - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6, в перевіряємий період, фактично була роздрібна торгівля непродовольчими товарами. Для реалізації такої діяльності позивачем були укладені господарські договори щодо виготовлення металопластикових конструкцій, які в подальшому були реалізовані, про що свідчать акти прийомки - здачі виконаних робіт, калькуляції, податкові накладні на суму, що підтверджують вчинення господарських операцій - 265781,90 грн.. В частині, що стосується рекламних послуг, то, на думку суду, позивач неправомірно включив їх суму (25721,10 грн.) до складу валових витрат, оскільки в якості рекламної інформації ФОП ОСОБА_6 розрекламував іншого суб'єкта підприємницької діяльності - юридичну фірму "Євро дім", що свідчить про порушення позивачем вимог п.п. а. п. 19.1 ст. 19 Закону України " Про податок з доходів фізичних осіб", та призвело до несплати податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 3858,16 грн. ( 25721,10 грн. х 15%).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно скасування податкового повідомлення-рішення № /1 від 11.11.2010 року на суму 40039,79грн.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачений порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету та строки розрахунків з бюджетом.

Зокрема, суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду є податковим кредитом.

Підпунктом 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону передбачено, що у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону, передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно підпункту 7.2.6 пункту 7.4 статті 7 Закону, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У відповідності до п.п. 7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо відсутності у позивача порушення, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 57371,78 грн., оскільки операції підтверджені первинними документами та наявними податковими При цьому суд вірно дійшов до висновку, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту суму ПДВ - 5144,22 грн. за рекламні послуги та ПДВ в сумі 230 грн., що не підтверджується первинними документами ( податковими накладними).

Відповідно до абз. 4 п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що в даному випадку достатніми підставами для формування податкового кредиту є наявність податкової накладної, що засвідчує факт сплати отримувачем послуг їх вартості з урахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову Житомирським окружним адміністративним судом винесено відповідно до позовних вимог з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м.Житомирі залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "08" травня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: ОСОБА_8

ОСОБА_2

Повний текст Ухвали виготовлено "26" жовтня 2012 р.

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_5 АДРЕСА_1,10001

3- відповідачу ОСОБА_7 податкова інспекція в м.Житомирі пл.Перемоги,2,м. Житомир,10014