Справа № 2а-18787/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2015р. м. Київ К/9991/18152/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Собка С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.09.2011

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2011

у справі № 2а-18787/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДШ -2005»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.09.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2011, позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському районі м.Києва від 08.11.2010 № /0, від 08.11.2010 № /0. Судові витрати в сумі 3,40 грн. стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача.

Державна податкова інспекція у Дніпровському районі м. Києва подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням відповідача від 08.11.2010 № /0 податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1066667,00 грн. основаного платежу та в сумі 426667 грн. штрафних (фінансових) санкцій слугували висновки позапланової виїзної документальної перевірки, викладені в акті від 08.10.2010 № 12362/10/23-214, про порушення вимог п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням № від 08.11.2 010 №/0 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 853333,00 грн. основного платежу та в сумі 426667 грн. штрафних (фінансових) санкцій - порушення вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно з актом перевірки порушення наведених норм законів полягало у неправомірному віднесенні до складу валових витрат та податкового кредиту витрат та податку на додану вартість відповідно за операціями з придбання товару (шин вантажних) у ПП «АТ «Дніпроінвест» за договором, який є нікчемним відповідно до ст. 228 ЦК України.

Висновки про те, що договір укладений з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, відповідач обґрунтовує тим, що у ПП «АТ «Дніпроінвест» відсутнє виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності - торгівельної діяльності товарами широкого асортименту, середньооблікова чисельність працюючих 6 чоловік, директор перебував у розшуку. ПП «АТ «Дніпроінвест» формувало податковий кредит за операціями з ПП «Анкор-Технолоджі» та ПП «Трейдмакс-Інвест», у яких відсутні виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності - торгівельної діяльності товарами широкого асортименту, кількість працюючих - 1 особа, а директора підприємств не мають стосунку до створення та ведення фінансово-господарської діяльності.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Для надання правової оцінки щодо формування платником податку на додану вартість податкового кредиту слід застосовувати положення п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, а щодо формування платником податку на прибуток валових витрат - положення ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.

За умови реального здійснення платником податку (покупцем) господарської операції з придбання товару, що призвела до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм законів, підстави для позбавлення останнього права на валові витрати та податковий кредит відсутні.

В результаті дослідження питання щодо фактичного придбання позивачем товару судами попередніх інстанцій встановлено, що господарські операції підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, які відповідають дійсності, в т.ч. податковими накладними, виданими платником податку на додану вартість, що підтверджують податковий кредит. Товар придбано з метою використання в господарській діяльності в оподатковуваних операціях (у подальшому товар реалізовано позивачем).

Платник податків (покупець товару) на час здійснення господарської операцій з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та - як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, та його контрагентами вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи валові витрати за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію. Будь-які порушення постачальниками товару податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування.

Доводи податкового органу щодо нікчемності вчинених позивачем господарських зобов'язань є необґрунтованими, оскільки для цього необхідно встановити наявність у платника податку при вчинення таких зобов'язань мети, суперечної інтересам держави і суспільства. Про наявність такої мети у платника податку (покупця) не можуть свідчили лише факти певних порушень правил ведення господарської діяльності чи оподаткування постачальниками товару.

Суд касаційної інстанції вважає, що суди правильно застосували норми матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини при формуванні платником податків валових витрат та податкового кредиту. Підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.09.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун