Справа № 806/4944/14
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"27" квітня 2015 р. Справа № 806/4944/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "30" березня 2015 р. у справі за позовом Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області до ОСОБА_3 про стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Овруцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області звернулась в Житомирстький окружний адміністративний суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплачених в період роботи 12574,47 грн. матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про компенсацію витрат, пов"язаних з розглядом справи. З урахуванням уточнень, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача витрати на проїзд до суду в сумі 100грн., добові 30 грн. та компенсацію за відрив від звичайних занять 60,90 грн., а всього 190,90 грн.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року провадження у справі за позовом Овруцької ОДПІ до ОСОБА_3 про стягнення 12574,47 грн. закрито з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов"язаних із прибуттям до суду, відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням в частині відмови у компенсації витрат, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій порушує питання про скасування ухвали з постановленням нової про задоволення заяви, з підстав неповного з"ясування судом обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв"язку із закриттям провадження у справі за позовом Овруцької ОДПІ до ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплаченої суми матеріальної допомоги, відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою в порядку вимог ст.91 КАС України про компенсацію йому позивачем витрат, пов"язаних із прибуттям до суду 17.11.14 р. Відповідач просив компенсувати йому вартість проїзду до Житомирського окружного адміністративного суду ( Овруч-Житомир,Житомир-Овруч) в сумі 100 грн., 30 грн. добових та 60,90 грн. компенсації за відрив від звичних занять( виходячи з розміру мінімальної зарплати 1218 грн. та 20 робочих днів у листопаді (1218 :20).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що за приписами ст.91 КАС України компенсація вказаних витрат здійснюється тільки у разі ухвалення рішення на користь сторони, яка не є суб"єктом владних повноважень. У разі закриття провадження в справі ці витрати не компенсуються, оскільки, закриваючи провадження у справі, суд не ухвалює рішення ні на користь жодної із сторін процесу.

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду з такими висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відшкодування судових витрат є процесуальною відповідальністю і засобом, який забезпечує виконання суб'єктом правовідносин своїх обов'язків, вона спрямована проти процесуальних правопорушень і покликана забезпечити виконання стороною обов'язку сумлінно користуватися належними їй процесуальними правами.

Відповідно до ч.2 ст.91 КАС України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою особою добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.91 КАС України).

Отже, норма права, яка регулює відшкодування витрат, пов"язаних із прибуттям до суду в адміністративному процесі, пов"язує компенсацію таких витрат лише з ухваленням рішення на користь однієї із сторін, тобто, у разі постановлення рішення по суті адміністративного спору.

Статтями 95-96 КАС України встановлені особливості розподілу судових витрат у разі прийняття судом відмови позивача від позову та закриття провадження у справі, а також у разі примирення сторін.

Порядок відшкодування судових витрат , в тому числі і витрат, що пов"язані із прибуттям до суду, у разі закриття судом провадження у справі з інших підстав, Кодексом адміністративного судочинства не врегульовано.

Разом з тим ухвала суду про закриття провадження у справі є формою судового рішення, яким вирішуються питання, пов'язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання (пункт 13 частина перша статті 3 КАС України) та закінчується розгляд справи.

На переконання колегії суддів, реалізація такого права підлягає регулюванню за аналогією до закону, тобто, поширення судом на відносини, не врегульовані правом, конкретних правових норм, що регулюють подібні відносини.

До такого висновку суд апеляційної інстанції приходить, виходячи з наступного.

Згідно з Конституцією України Україна є демократичною, соціальною, правовою державою; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави ( ст. ст. 1, 3 Конституції України).

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Згідно з положеннями статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України ( 2747-15 ) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи наведені норми права, на думку колегії суддів, в даному випадку слід застосувати аналогію закону, яка може бути застосована виключно у разі подібності неврегульованих правовідносин.

Так, відповідно до ч.3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України в інших випадках закриття провадження у справі ( за виключенням закриття провадження у зв"язку з відмовою позивача від позову та у випадку затвердження мирової угоди) , а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, встановивши, що відповідач поніс витрати у зв"язку з прибуттям до суду за позовом, закладеним позивачем у суді, який не є компетентним, що зумовило закриття провадження у справі, слід визнати, що суб"єкт владних повноважень, що допустив процесуальне порушення, зобов"язаний відшкодувати відповідачу понесені ним витрати.

Допущену судом помилку виправляє суд апеляційної інстанції шляхом скасування постановленої ухвали та прийняттям нової про задоволення вимог.

Приймаючи рішення про застосування аналогії закону, колегія суддів приймає до уваги таке :

-аналогія закону є допустимою внаслідок відсутності в КАС відповідної правової норми ;

-суспільні відносини, до яких застосовується аналогія, знаходяться у сфері правового регулювання;

- наявною є схожість між обставинами справи і нормою права за суттєвими юридичними ознаками;

-оскільки в Кодексі адміністративного судочинства необхідна норма відсутня, використовується норма з іншої галузі права ;

-правове рішення, що приймається у процесі використання аналогії не суперечить нормам закону, його меті.

Приймаючи рішення про обов"язок позивача компенсувати відповідачу понесені витрати, колегія суддів враховує наступне :

-витрати на переїзд відповідача з місця проживання до місця знаходження суду підтверджені квитком на автобус від 17.11.2014 року , за маршрутом Овруч-Житомир, вартістю 50 грн. в одному напрямку ;

-сума добових 30 грн. підлягає компенсації, оскільки переїзд мав місце в інший населений пункт ( Постанова КМ України від 2 лютого 2011 р. N 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів");

-компенсація за відрив від звичайних занять відповідача, який є незайнятою особою, не може перевищувати розміру мінімальної зарплати, обчисленого за фактичні години відриву від занять (Постанова КМ України від 27 квітня 2006 р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави"). Виходячи з того, що фактичний відрив від занять відповідача мав місце протягом повного робочого дня - з 7-00 17 листопада 2014 року(виїзд з Овруча в Житомир в судове засідання, що тривало з 12-20 до 13-53), повернення з Житомира в Овруч, відповідач обгрунтовано визначив втрату за відрив від звичних занять цього дня 60,90 грн. ( 1218грн.:20 робочих днів ).

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, з урахуванням суті спору та правових наслідків спірного рішення, невжиття заходів процесуальної відповідальності до суб"єкта владних повноважень зумовить порушення прав відповідача.

Однак, судом першої інстанції вказані обставини враховані не були.

Невідповідність висновків суду обставинам справи згідно ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового .

У зв"язку з цим оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "30" березня 2015 р. скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою зобов"язати Овруцьку об"єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області компенсувати ОСОБА_3 190,90 грн. витрат, пов"язаних із прибуттям до суду у справі №806/4944/14 за позовом Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області до ОСОБА_3 про стягнення 12574,47 грн.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: І.Ф.Бондарчук

С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Овруцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул.Сабурова,1/20,м.Овруч,Житомирська область,11102

3- відповідачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11101

- ,