Справа № 1702/2150/11
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2013-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Панас О.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"06" червня 2013 р. Справа № 1702/2150/11

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "28" квітня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Володимирецького району, Половлівського сільського голови ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 28.04.2012 р. відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_3 просила суд:

- зобовязати сільську раду с.Половлі прийняти рішення про безоплатну приватизацію земельної ділянки на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3 за адресою, с.Половлі, вул.Лесі Українки, 34, Володимирецького району;

- скасувати рішення №25 від 11.01.2011 р. ОСОБА_4 сільської ради Володимирецького району;

- визнати протиправними дії сільського голови с.Половлі ОСОБА_6О, щодо надання депутатам сільської ради неправдивої інформації про заплановане будівництво дороги на земельній ділянці розміром 0,22 га., що знаходиться в користуванні позивачки та порушення її прав, передбачених п.п. а) п.3 ст.116 та ст.160 Земельного Кодексу України;

- визнати протиправною бездіяльність сільського голови с.Половлі ОСОБА_6 щодо залишення без розгляду її заяв від 02.09.2010 р. та від 12.01.2011 р.;

- стягнути з сільського голови на відшкодування моральної шкоди 3840 грн., а з сільської ради 3000 грн.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що 21.04.2001 р. вона отримала у спадщину нерухоме майно, а саме: житловий будинок у с.Половлі, вул.Лесі Українки, 34 після смерті померлої ОСОБА_7, а 02.10.2010 р. оформила право власності на це майно.

За будинком згідно довідки ОСОБА_4 сільської ради від 23.07.2009 р. станом на 2002 рік знаходилась земельна ділянка площею 0,37 га. для обслуговування будинку та ведення садівництва.

02.09.2010 р. нею подана заява до ОСОБА_4 сільської ради про безоплатну приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться біля будинку, однак ця заява ОСОБА_4 сільською радою не розглянута і будь-яке рішення по ній не прийнято.

10.01.2010 р. вона отримала запрошення на засідання комісії з гуманітарних питань соціального розвитку захисту громадян та земельних питань, де 11.01.2010 р. о 10 год. мало розглядатися питання "апеляційна скарга до суду".

Натомість на вказану дату сільським головою скликана сесія сільської ради, на якій розглядалась заява ОСОБА_3 Під час розгляду цієї заяви сільський голова довела до депутатів сільської ради недостовірну інформацію про те, що частина земельної ділянки площею 0,22 га., яку позивачка просить виділити їй у власність, знаходиться на території, де заплановано будівництво дороги загального користування згідно генерального плану 1970 року.

Заслухавши цю інформацію сільського голови ОСОБА_4 сільська рада прийняла рішення, яким відмовила позивачці у безоплатній приватизації земельної ділянки розміром 0,22 га.

12.01.2011 р. нею подана повторна заява до ОСОБА_4 сільської ради, однак вона розглянута не була.

На думку позивачки діями сільського голови та сільської ради їй спричинена моральна шкода на суму 3840 грн. та 3000 грн. відповідно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що дії сільського голови та сільської ради по розгляду питання про передачу земельної ділянки у власність відповідали вимогам чинного законодавства, а доказів звернення позивачки із заявами від 02.09.2011 р. та від 12.01.2011 р. суду не надано.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.ч.4-5 ст.11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. При цьому суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Матеріали справи свідчать, що ці вимоги судом першої інстанції дотримані не були і обовязок доказування у справі неправомірно був покладений на позивачку.

За змістом ч.2 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції неодноразово пропонувалося подати відповідачу наявні у нього докази на підтвердження правомірності своїх дій, а зокрема надати всі матеріли, що стосувалися прийняття оспорюваного рішення, а також всі матеріали, що засвідчують реєстрацію та подальший розгляд звернень ОСОБА_3 Незважаючи на це документи в повному обсязі не надані.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається наступне.

Згідно довідки ОСОБА_4 сільської ради від 23.07.2009 р. №1077 за померлою ОСОБА_8, а після її смерті за ОСОБА_7 станом на 2002 р. рахувалася земельна ділянка площею 0,37 га., з яких 0,07 га для обслуговування жилого будинку та 0,30 га. для ведення особистого підсобного господарства. При цьому рішень про виділення земельних ділянок сільською радою не приймалось (а.с.9).

У вересні 2010 р. позивачка зверталася до відповідача із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,37 га. (а.с.5, 164). Заява зареєстрована 02.09.2010 р. під номером 48.

11.01.2011 р. позивачка зверталась до відповідача із заявою про повторний розгляд її звернення щодо передачі у власність земельної ділянки. При цьому посилалася на те, що постановою Володимирецького районного суду встановлено факт не розгляду її звернення (а.с.6, 161). Заява зареєстрована 12.01.2011 р. під номером 3.

17.01.2011 р. позивачка зверталася до відповідача із заявою з приводу надання на її адресу генерального та ситуаційного плану села Половлі, на якому була б зазначена дорога загального користування, яка проходить по земельній ділянці, на яку вона претендує (а.с.8, 162). Заява зареєстрована 18.01.2011 р. за №6.

Відповідач не заперечує проти звернення позивачки з такими заявами, оскільки їх копії надав апеляційному суду.

На думку колегії суддів суд першої інстанції формально підійшов до розгляду позовних вимог позивачки, оскільки в порушення п.2 ч.4 ст.111, ч.4-5 ст.11 КАС України не уточнив її позовні вимоги і як наслідок прийшов до необґрунтованих висновків про те, що заяв позивачки від 02.09.2011 р. та від 12.01.2011 р. в природі не існує.

Як вбачається з позовної заяви, в ній дійсно допущена описка, а саме: замість дати 02.09.2010 р. у тексті прохальної частини позовної заяви зустрічається дата 02.09.2011 (а.с.1), натомість при викладі обставин 4-ї позовної вимоги та у інших частинах позовної заяви ця описка відсутня (а.с.2), з доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивачка зверталася із заявою, яка була зареєстрована 02.09.2010 р.

Стосовно заяви від 12.01.2011 р., то така заява теж надана позивачкою. В дійсності вона датована 11.01.2011 р., а до сільської ради подана 12.01.2011 р. (а.с.6, 161).

Відповідно до постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 27.12.2010 р. задоволено позов ОСОБА_3 до тих же відповідачів з приводу їх бездіяльності по розгляду звернення позивачки від 02.09.2010 р. про передачу у власність земельної ділянки (а.с.58-69). Судом визнано протиправними дії сільської ради щодо розгляду цього звернення, скасовано рішення сесії №276 від 11.10.2010 р. та зобовязано розглянути заяву ОСОБА_3 повторно. На користь позивачки стягнуто моральну шкоду.

За змістом п.3 ч.1 ст.155 КАС України позовна заява залишається без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом п.4 ст.157 КАС України провадження у справі закривається якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Житомирським адміністративним судом з метою виключення розгляду одних і тих самих позовних вимог різними судами направлялися на адресу Львівського адміністративного апеляційного суду відповідні запити щодо надання інформації у справі за результатами вирішення якої винесена постанова Володимирецького районного суду Рівненської області від 27.12.2010 р.

Незважаючи на це, Львівським апеляційним адміністративним судом відповідна інформація на адресу суду не надіслана, як і не надіслана копія позовної заяви ОСОБА_3 у тій справі. З відповіді Володимирецького районного суду Рівненської області слідує, що справа після апеляційного перегляду до суду першої інстанції не повернута.

З огляду на викладене, та з метою забезпечення розгляду справи у розумні строки колегія суддів розглядає дану справу в апеляційному порядку виходячи з того, що у суду відсутні достовірні дані про розгляд будь-яким іншим адміністративним судом позовних вимог ідентичних тим, що розглядаються у цій справі.

Стосовно позовної вимоги позивачки про скасування рішення сесії №25 від 11.01.2011 р. колегія суддів вважає вказати на таке.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 КАС України визначено зокрема, що при розгляді справ щодо оскарження дій субєктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст.ст.1, 5, 10, ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі якщо не зазначено інше Закон) сільрада є органом місцевого самоврядування, а тому її діяльність має відбуватися виключно на засадах суворого дотримання вимог законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.26, п.1, ч.ч.13, 14 ст.46 Закону не пізніше як на другій сесії затверджується регламент роботи відповідної ради, яким визначається порядок її роботи, а в тому числі і порядок скликання чергової та позачергової сесії, призначення пленарних засідань тощо.

Виходячи із наведених вище положень законодавства діяльність сільської ради має відбуватися і у суворій відповідності із регламентом цієї ради та названим Законом.

Згідно ст.46 Закону сільська рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Наступні сесії ради скликаються: сільської сільським головою. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок не рідше ніж один раз на місяць.

Рішення про скликання сесії ради доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради (ч.9 ст.46 Закону).

ОСОБА_4 сільською радою не надано жодного доказу, що четверта сесія ОСОБА_4 сільської ради скликана з дотриманням вимог названого за кону та регламенту ОСОБА_4 сільської ради.

Згідно зі ст. 3 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, даним кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ст.5 ЗК України земельне законодавство ґрунтується в тому числі і на принципі забезпечення рівності права власності громадян на землю.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

В п."б" ч.1 ст.81 ЗК України зафіксовано, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень. При цьому в ч. 1 ст. 118 ЗК України зазначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідне клопотання розглядається у місячний строк і орган місцевого самоврядування дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить відповідно до закону вирішення питань регулювання земельних відносин. Зазначені питання вирішуються відповідно до закону на пленарних засіданнях ради.

Відповідно до ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення рада приймає на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Фактично сільською радою на адресу суду надано протокол засідання сесії, з якого вбачається, що депутати слухали інформацію про повторний розгляд заяви ОСОБА_3 про передачу у власність земельної ділянки і сільським головою ОСОБА_6 внесено пропозицію відмовити у задоволенні цієї заяви. Будь-якої інформації стосовно мотивів відмови у виділенні земельної ділянки, в тому числі і доповідь сільського голови про невідповідність місця розташування обраної земельної ділянки генеральному плану села протокол не містить. Між тим, як слідує з протоколу депутати вирішили: "Відмовити використовувати дорогу загального користування" (а.с.137).

З рішення №25 від 11.01.2011 р. вбачається, що сільська рада керуючись ст.ст.12, 39, 78, 83, 118 Земельного Кодексу України та Генерального плану села Половлі (1970 р.) відмовила ОСОБА_3 у приватизації земельної ділянки площею 0,22 га., яка начебто являється дорогою загального користування. ОСОБА_3 повідомлено про необхідність розгородити дорогу (а.с.146).

При цьому будь-яких графічних матеріалів, висновків компетентних органів, чи комісії сільської ради, які б достовірно засвідчували невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З наданого сільською радою викопіювання (а.с.76, 147-148) теж неможливо встановити місце розташування спірної земельної ділянки, її орієнтовані розмірі тощо, з цього документу взагалі неможливо зрозуміти що це за документи, ким вони затверджені і коли.

ОСОБА_3 просила передати їй у власність земельну ділянку площею 0,37 га., тоді як сесія фактично розглядала питання щодо передачі земельної ділянки площею 0,22 га.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи те, що позивачка наполягає, що прилегла до її будинку земельна ділянка суперечить генеральному плану села, а будь-яких доказів на спростування її доводів відповідачем не надано колегія суддів вважає рішення №25 від 11.01.2011 р. таким, що прийняте без дотримання вимог земельного законодавства, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а тому позовну вимогу про його скасування задовольняє.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що в матеріалах справи також відсутні докази дотримання законодавства України про місцеве самоврядування щодо процедури скликання сесії, формування порядку денного підготовки проектів рішень тощо.

Крім того, відповідно до ч.ч.7-9 ст.118 ЗК України передбачено, що будь-яка передача земельних ділянок у власність відбувається у такі етапи:

- на першому етапі орган місцевого самоврядування приймає рішення про передачу земельної ділянки певної площі (яка може бути і орієнтовною);

- на другому етапі виготовляється проект землеустрою, під час чого проводиться фактичний обмір земельної ділянки, встановлюються наявні обмеження для її використання тощо, проект землеустрою проходить необхідні погодження, а при необхідності державну експертизу землевпорядної документації;

- лише на третьому етапі відповідний орган місцевого самоврядування приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тобто навіть за наявності спору щодо проходження дороги загального користування на спірній земельній ділянці орган місцевого самоврядування не був позбавлений права надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо прилеглої до будинку ОСОБА_3 земельної ділянки, вказавши її орієнтовну площу. Не позбавлений орган місцевого самоврядування розглянути питання про встановлення земельного сервітуту для забезпечення проходу мешканців села до вул.Молодіжної, на що покликається постійна комісія з питань земельних ресурсів у протоколі від 11.01.2011 р. (а.с.145)

Саме формулювання рішення теж не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки земельним кодексом не вживаються такі терміни як "приватизація", а вказується на можливість безоплатної передачі земельної ділянки у власність.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання сільської ради прийняти рішення про безоплатну приватизацію земельної ділянки, то колегія суддів не може її задовольнити, оскільки при вирішенні спорів суди не вправі підміняти органи державної влади і втручатись у їхні дискреційні повноваження. Вирішення питання щодо передачі земельної ділянки у власність належить саме до компетенції сільської ради.

Саме сільська рада повинна прийняти законне та обґрунтоване рішення з цього питання з дотриманням вимог земельного законодавства. При цьому прийняте рішення має бути мотивованим та відповідати вимогам ст.2 КАС України.

З огляду на викладене, суд позовну вимогу задовольняє частково та зобовязує ОСОБА_4 сільську раду розглянути всі наявні у сільській раді звернення ОСОБА_3 щодо передачі їй у власність земельної ділянки, яка розташована біля належного їй будинку по вул.Лесі Українки, 34 с.Половлі Володимирецького району.

Стосовно позовної вимоги про визнання дії сільського голови с.Половлі ОСОБА_6 щодо надання депутатам недостовірної інформації про заплановане будівництво дороги на земельній ділянці, якою користується ОСОБА_3 то колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, оскільки, як суд зазначав раніше, з наданих до суду матеріалів не можливо встановити, чи відповідає місце розташування обраної земельної ділянки Генеральному плану села, іншим нормативним документам чи ні (а.с.145-148). З протоколу засідання сесії теж не вбачається, що ОСОБА_6 повідомляла депутатам про заплановане будівництво дороги на цій земельній ділянці, вона лише внесла пропозицію про відмову в задоволенні заяви і пропозицію розгородити дорогу (а.с.137).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності сільського голови с.Половлі ОСОБА_6 щодо залишення без розгляду її заяв від 02.09.2010 р. та від 12.01.2011 р., то колегія суддів вважає за необхідне дану позовну вимогу задовольнити.

Виходячи з повноважень сільського голови, визначених ч.2 ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та положень ч.1 ст.15 Закону України "Про звернення громадян" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати звернення, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як вбачається з матеріалів справи заява ОСОБА_3 від 02.09.2010 р. вперше була розглянута сесією ОСОБА_4 сільської ради 11.10.2010 р. (рішення №276 та №281) з порушенням місячного строку, визначеного ст.118 ЗК України та ст.ст.19, 20 Закону України "Про звернення громадян". При цьому на адресу ОСОБА_3 не направлялось жодних відповідей про результати розгляду цього звернення.

Сільською радою на адресу суду не надано доказів, які б вказували, що сільським головою ОСОБА_6 вжито необхідних та передбачених законодавством заходів до обґрунтованого розгляду звернення у визначений законом строк, як не надано доказів того, що ОСОБА_3 повідомлялася про необхідність продовження строків для розгляду її звернення щодо виділення земельної ділянки. Не надано і доказів про те, які саме дії були вчинені сільським головою для розгляду обєктивного та всебічного розгляду цього звернення. В матеріалах справи відсутні відомості про інформування ОСОБА_3 про розгляд її заяви.

Стосовно заяви ОСОБА_3 від 12.01.2011 р., то колегія суддів відзначає, що в матеріалах справи взагалі відсутні відомості про її розгляд.

З цією заявою позивачка зверталась до відповідача 11.01.2011 р. і просила повторно розглянути її звернення щодо передачі у власність земельної ділянки. При цьому посилалася на те, що постановою Володимирецького районного суду встановлено факт не розгляду її звернення (а.с.6, 161). Заява зареєстрована на наступний день 12.01.2011 р. під номером 3.

З огляду на це засідання сесії, яке відбулося 11.01.2011 р. і на якому прийнято рішення №25 колегія суддів не може вважати таким, на якому розглядалось заява ОСОБА_3, що надійшла до органу місцевого самоврядування 12.01.2011 р.

На вказаній заяві сільським головою ОСОБА_6 не накладено жодної резолюції на відміну від інших її заяв, що свідчить про бездіяльність сільського голови щодо належного її розгляду.

Враховуючи викладене, суд визнає протиправною бездіяльність сільського голови с.Половлі ОСОБА_6 щодо розгляду заяв ОСОБА_3 від 02.09.2010 р. та від 12.01.2011 р.

Стосовно звернення позивачки від 17.01.2011 р., яке, як слідує з позовної заяви ОСОБА_3 теж не розглянуто (а.с.2, пункт 2.4), то позовних вимог з приводу цього звернення не заявлено, а тому колегія суддів не надає правової оцінки цьому факту.

Будь-яких позовних вимог щодо зобовязання сільського голови вчинити необхідні для обєктивного розгляду звернень ОСОБА_3 дії позовна заява не містить.

Як суд зазначав раніше, він зобовязує ОСОБА_4 сільську раду розглянути всі наявні у сільській раді звернення ОСОБА_3 щодо передачі їй у власність земельної ділянки, яка розташована біля належного їй будинку по вул.Лесі Українки, 34 с.Половлі Володимирецького району.

За змістом ч.2 ст.162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на це суд зобовязує ОСОБА_4 сільську раду розглянути всі наявні у сільській раді звернення ОСОБА_3 щодо передачі їй у власність земельної ділянки, яка розташована біля належного їй будинку по вул.Лесі Українки, 34 с.Половлі Володимирецького району, а сільського голову вжити всіх передбачених законодавством заходів щодо обєктивного та повного розгляду цих заяв в межах наданих йому повноважень.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст.21 КАС України позивач може заявити вимоги про відшкодування шкоди (в тому числі і моральної) одночасно з вимогами про визнання дій неправомірними. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування враховується, виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань.

Судом встановлено протиправність рішення сільської ради №25 від 11.01.2011 р.

Колегія суддів погоджується, що прийняття сесією сільської ради такого рішення без урахування всіх обставин справи призвело до моральних страждань позивачки, яка тривалий час не може отримати у власність земельну ділянку, яка знаходиться біля належного їй будинку, змушена тривалий час захищати свої права в судовому порядку, а тому визначає розмір моральної шкоди з урахуванням вимог розумності та справедливості в розмірі 400 грн.

Також суд погоджується з доводами про моральні страждання ОСОБА_3 внаслідок неналежного виконання своїх обовязків сільським головою ОСОБА_6 щодо обєктивного та повного розгляду заяв ОСОБА_6 від 01.09.2010 р. та від 12.01.2011 р., а з урахуванням того, що саме до її повноважень належить скликання сесії ради, внесення пропозицій та формування порядку денного сесії тощо визначає розмір моральної шкоди в сумі 600 грн.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Разом з тим, дана норма не підлягає застосуванню до цих правовідносин, оскільки згідно ч.1 ст.77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (яка є більш спеціальною) шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Відсутність закону, який встановлює порядок відшкодування цієї шкоди, не позбавляє суд права стягнути ці кошти в порядку адміністративного судочинства, як і не позбавляє ОСОБА_3 права на отримання цього відшкодування.

За змістом ст.202 КАС України невідповідність висновків суду обставинам справ, а так само порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "28" квітня 2012 р. скасувати.

Прийняти нову постанову якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення четвертої сесії ОСОБА_4 сільської ради Володимирецького району Рівненської області шостого скликання №25 від 11.01.2011 р., яким ОСОБА_3 відмовлено у приватизації земельної ділянки розміром 0,22 га.

Визнати протиправною бездіяльність сільського голови с.Половлі Володимирецького району Рівненської області ОСОБА_6 щодо розгляду заяв ОСОБА_3 від 02.09.2010 р. та від 12.01.2011 р.

Зобовязати ОСОБА_4 сільську раду розглянути всі наявні у сільській раді звернення ОСОБА_3 щодо передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,37 га., яка розташована біля належного їй будинку по вул.Лесі Українки, 34 с.Половлі Володимирецького району, а сільського голову вжити всіх передбачених законодавством заходів щодо обєктивного та повного розгляду цих заяв в межах наданих йому повноважень

Стягнути з ОСОБА_4 сільської ради (с.Половлі Володимирецького району Рівненської області) на користь ОСОБА_3, прож. ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду в розмірі 400 грн., завдану протиправними діями сільської ради.

Стягнути з голови сільської ради с.Половлі Володимирецького району Рівненської області ОСОБА_6 за рахунок її власних коштів (адреса роботи с.Половлі Володимирецького району Рівненської області ) на користь ОСОБА_3, прож.с.Половлі Володимирецького району Рівненської області, вул.Лесі Українки, 34 моральну шкоду в розмірі 600 грн., завдану її бездіяльністю.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Б.С. Моніч

судді: (підпис)

(підпис) ОСОБА_9

ОСОБА_2

З оригіналом згідно: суддя ________________________________ Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 вул. Лесі Українки 34,с. Половлі,Володимирецький район, Рівненська область,34351

3- відповідачу ОСОБА_4 сільська рада Володимирецького району вул.Л.Українки,с.Половлі,Володимирецький район,Рівнненська область,34351 ОСОБА_4 сільський голова ОСОБА_5 вул.Л.Українки,с.Половлі,Володимирецький район, Рівненська область,34351