Справа № 2а/1770/448/2012
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2012-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Комшелюк Т.О.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"06" червня 2012 р. Справа № 2а/1770/448/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегіі:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

при секретарі Зеліковій О.В. ,

за участю сторін:

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "19" березня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Рівному Рівненської області Державної податкової служби про зобов'язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача про зобовязання зняти податкову заставу та виключити із Державного реєстру обтяжень рухомого майна квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року роз"яснено постанову цього ж суду від 20 серпня 2009 року про порядок стягнення суми боргу 9992,75 грн за судовим рішення і вказано, що виконання постанови суду має бути здійснено за рахунок майна ОСОБА_3, як суб"єкта підприємницької діяльності. Оскільки квартира,що знаходиться в податковій заставі, є його приватним майном і не належить до майна суб"єкта підприємницької діяльності, її слід виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19 березня 2012 року ОСОБА_3Г.у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування постанови суду з прийняттям нової, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного рішення.Зокрема, зазначає ОСОБА_3, поза увагою суду залишилась ухвала цього ж суду від 18.02.2010 року про роз"яснення рішення , яка є правовою підставою для задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді -доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що 20 серпня 2009 року у справі № 2а-4958/09/1770 Рівненським окружним судом винесено постанову про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ДПІ в м.Рівне 9992 грн.75 коп. податкової заборгованості.

02 квітня 2009 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 8606370 зареєстрована податкова застава на спірне майно.

На виконання судового рішення 17.09.2009р. видано виконавчий лист № 2а-4958 і відкрито виконавче провадження.

В лютому 2010 року, у зв"язку з тим, що відповідач використав право податкової застави на квартиру АДРЕСА_2, ОСОБА_3звернувся із заявою про роз"яснення змісту та порядку виконання судового рішення від 20.08.2009 року про стягнення податкової заборгованості.

18.02.2010 року Рівненським окружним адміністративним судом винесено ухвалу щодо змісту та порядку виконання постанови суду від 20.08.2009р. Зазначеною ухвалою роз'яснено, що стягнення боргу з позивача слід проводити із субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, а зокрема, із майна, доходів, що належать ОСОБА_3, як суб'єкту підприємницької діяльності (а.с.16).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 обгрунтував позовні вимоги саме ухвалою суду від 18 лютого 2010 року про роз"яснення рішення. Позивач вважає, що оскільки суд в ухвалі вказав про те, що стягнення податкового боргу має бути здійснено за рахунок майна суб"єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, то звернення стягнення на його власне майно є незаконним, а відтак, має бути знята податкова застава з належної йому квартири.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для зняття податкової застави та виключення із Державного реєстру обтяжень рухомого майна квартири АДРЕСА_3,- відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного адміністративного суду, виходячи з наступного.

За змістом п. 1.17 ст. 1 Закону № 2181 податкова застава - це спосіб забезпечення податкового зобов'язання платника податків, не погашеного у строк. Податкова застава виникає у силу закону.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону № 2181 право податкової застави виникає згідно із законом. Згідно пп.8.2.1., 8.2.2. п. 8.1. ст. 8 даного Закону, право податкової застави виникає у разі, зокрема, несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового зобов'язання, визначеної контролюючим органом, - з дня, наступного за останнім днем граничного строку такого погашення, визначеного у податковому повідомленні. З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу.

Згідно ч.2 ст.128 Господарського кодексу України, громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Відповідно ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов"язаннями, пов"язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення..

Законодавець визначив, що підприємницька діяльність - це діяльність на власний ризик та особисту майнову відповідальність підприємця. У першу чергу, підприємницький ризик виявляється у вірогідності втрати всього майна, належного фізичній особі, до складу якого входять як окремі речі або їх сукупність, так і майнові права та обов"язки. Чинне законодавство України не передбачає відокремлення майна, яке використовується підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси майна, належного фізичній особі. Тому за рішенням суду стягнення може бути звернено на усе майно боржника, незалежно від того, використовувалось воно у підприємницькій діяльності, чи ні.

Закон України від 21.12.2000 р. № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон N 2181), який діяв на час вчинення спірних правовідносин, є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичною або фізичною особою перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами.

Як встановлено, спору щодо наявності податкового боргу та його суми, позивачем не заявлено.

Такий борг виник у звязку з несплатою узгодженої суми податкового зобовязання, яка в свою чергу виникла на підставі заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності від 11.12.2008р. і податкових повідомлень-рішень № від 25.03.2009р. на суму 800грн з єдиного податку, від 25.03.2009р. на суму 8805,96грн., прийнятих на підставі акта перевірки №39 від 13.03.2009р. Станом на 10.02.2012р. за позивачем рахується податкова заборгованість в сумі 11191,06грн.

Як зазначено в постанові відділу ДВС від 30.05.2011р. про повернення виконавчого документа стягувачеві, майно за боржником, як субєктом підприємницької діяльності не зареєстровано, кошти на рахунках у банку також відсутні. Відтак, відповідно до чинного законодавства, стягнення може бути звернуто на все майно боржника.

Що стосується доводів позивача про наявність ухвали суду про роз"яснення судового рішення щодо порядку стягнення податкового боргу, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону № 2181 активи платника податків - кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського відання.

ОСОБА_2 платника податків звільняється з податкової застави з підстав, визначених пп.8.7.1 п.8.7. ст.8 вказаного Закону, а саме: а) отримання податковим органом копії платіжного документа, завіреного обслуговуючим банком, що засвідчує факт перерахування до бюджету повної суми податкового зобов'язання, а у разі виникнення права податкової застави у зв'язку із неподанням або несвоєчасним поданням податкової декларації - з дня отримання такої податкової декларації контролюючим органом (за умови відсутності порушень платником податків вимог, визначених абзацом другим підпункту 8.2.1 пункту 8.2 цієї статті); б) визнання податкового боргу безнадійним, у тому числі внаслідок ліквідації платника податків як юридичної особи або зняття фізичної особи з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності чи у зв'язку з недостатністю майна особи, оголошеної банкрутом; в) отримання податковим органом довідки про смерть фізичної особи - платника податків або про визнання її померлою чи безвісно відсутньою згідно із законодавством, за винятком випадків, коли активи такої фізичної особи переходять за правом спадщини у власність інших осіб; г) закінчення строків позовної давності щодо такого податкового боргу; д) отримання податковим органом договору поруки на повну суму податкового боргу платника податків або інших видів його забезпечення, передбачених податковим законодавством; е) прийняття рішення про арешт активів платника податків - на строк дії такого арешту; є) отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми податкового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження; ж) прийняття податковим органом рішення про розстрочення, відстрочення суми податкових зобов'язань (крім податкового боргу) або досягнення податкового компромісу у разі коли умови, визначені в рішенні про розстрочення, відстрочення або податковий компроміс, передбачають зупинення права податкової застави; з) прийняття окремого рішення судом у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства.

Оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, жодна з передбачених законом підстав для звільнення майна з податкової застави, не встановлена, то відсутні і підстави для звільнення майна з-під застави.

Ухвала ж про роз"яснення судового рішення не може бути механізмом для звільнення майна від податкової застави.

Крім того, суд не наділений повноваженнями для вирішення питання про те, на яке майно боржника має бути звернуто стягнення.

Отже, суд першої інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, постановив обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195,196,198, 200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "19" березня 2012 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: ОСОБА_4

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_4,33022

3- відповідачу ОСОБА_5 податкова інспекція у м.Рівному Рівненської області Державної податкової служби вул.Відінська, 8,м.Рівне,33023