Справа № 804/663/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2015 р. Справа № 804/663/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості, -
Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, в якому просило включити суму заборгованості відповідача у загальному розмірі 3318,25грн. по відшкодуванню витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, до актів щомісячної звірки по особовим справам пенсіонерів ОСОБА_1 на суму 900,00грн., ОСОБА_2 на суму 697,68грн., ОСОБА_3 на суму 900,00грн., ОСОБА_4 на суму 550,80грн., ОСОБА_5 на суму 269,77грн. (допомога на поховання), для подальшого відшкодування цієї заборгованості відповідачем згідно Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04 березня 2003 року № 5-4/4. Також позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач всупереч вимогам Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року №1105-14, Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04 березня 2003 року № 5-4/4, безпідставно відмовляється прийняти до заліку та відшкодування суми пенсій по інвалідності, виплачених ОСОБА_1 (900,00грн.), ОСОБА_2 (697,68грн.), ОСОБА_3 (900,00грн.) та ОСОБА_4 (550,80грн.), а також суму допомоги на поховання ОСОБА_5 у розмірі 269,77грн.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач також був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте у судове засідання його представник не з'явився, однак, надав суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В запереченнях посилався на те, що єдиним законодавчим актом, яким врегульовано відшкодування Фондом витрат Пенсійного фонду України на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, є Порядок відшкодування Фондом Пенсійному Фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затверджений постановою ППФУ та Фонду від 04.03.03 №5-5/4. Однак, означеним Порядком передбачено механізм проведення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, в основу якого покладено відшкодування витрат та здійснення відповідних розрахунків між фондами на централізованому рівні у добровільному порядку, при цьому встановлене правило підписання актів звірки розрахунків передбачає відсутність спору з цього питання між сторонами. Також відповідач зазначав, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали трудове каліцтво на території країн СНД, проте жодної передачі документів від підприємства, на якому вони працювали, здійснено не було. Отже, потерпілі, які отримали каліцтво поза межами України і переїхали сюди на постійне місце проживання не є застрахованими в Україні і за них страхові внески до Фонду не сплачувались.
Крім того, відповідач зазначав, що виплата допомоги на поховання відповідно до ч.8 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» здійснюється згідно порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. При цьому відповідно п.2 Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №826 від 11.07.2001р., встановлено, що витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, позивачем не було надано до позову жодного висновку медичного закладу, який би підтверджував причинний зв'язок смерті ОСОБА_5 з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122 та ч.6 ст.128 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, оскільки не вбачає потреби заслуховувати свідків та експертів.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в період з 01.06.2014р. по 30.11.2014р. було проведено виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання ОСОБА_1 на суму 900,00грн., ОСОБА_2 на суму 697,68грн., ОСОБА_3 на суму 900,00грн., ОСОБА_4 на суму 550,80грн., а також виплату допомоги на поховання ОСОБА_5 на суму 269,77грн. (а.с.9-13).
При цьому судом встановлено, що відповідач не прийняв до заліку суми витрат по виплаті вказаних пенсій та допомоги на поховання.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали трудове каліцтво на території країн СНД та їм була призначена пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, виплата якої здійснюється на даний час позивачем.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі акту про нещасний випадок на виробництві Н-1 від 14.10.1993р. №5 та виписки з акта огляду МСЕК була присвоєна ІІІ група інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, отриманим під час виконання трудових обов'язків на Тюменській КТОФ Тюменської області; ОСОБА_2 на підставі акту про нещасний випадок на виробництві Н-1 від 27.12.1981р. та виписки з акта огляду МСЕК була присвоєна ІІІ група інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, отриманим під час виконання трудових обов'язків на Ханужській пристані по Набережній, 48 МРФ; ОСОБА_3 на підставі акту про нещасний випадок на виробництві Н-1 від 30.12.1983р. №18 та виписки з акта огляду МСЕК була присвоєна ІІІ група інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, отриманим під час виконання трудових обов'язків на Павловському заводі СМІ м. Павлова; ОСОБА_4 на підставі акту про нещасний випадок на виробництві Н-1 від 29.07.1978р. №69 та виписки з акта огляду МСЕК була присвоєна І група інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, отриманим під час виконання трудових обов'язків в Лінійно-дорожньому експлуатаційному управлінні Камчатської області; ОСОБА_5 на підставі акту про нещасний випадок на виробництві Н-1 від 27.06.1995р. та виписки з акта огляду МСЕК була присвоєна ІІІ група інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, отриманим під час виконання трудових обов'язків в Будівельному управлінні №4 тресту «Дніпрохімбуд», при цьому ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 помер, у зв'язку із чим позивачем була виплачена допомога на поховання у сумі 269,77грн. (а.с.14-26).
Вирішуючи питання про те, чи повинні органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати органам Пенсійного Фонду України витрати на виплату особам, які отримують пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суд виходить з наступного.
Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.
Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів. Відповідно до пункту четвертого цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон України №1105-XIV) Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.
Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону України № 1105-XIV.
Відповідно до цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.
Частиною 2 статті 24 Закону №1105-XIV встановлено, що у разі якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.
Приписи цієї статті кореспондуються з положеннями статті 26 Основ.
Враховуючи, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, відповідно до ст.25 Основ, є Фонд.
Згідно приписів ч.2 ст.2 Закону №1105-XIV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.
При цьому, право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, в якій із колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.
Згідно п. п. «а» ст.27 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.
Відповідно до абз.2 п.3 Прикінцевих положень Закону №1105-XIV відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом також зазначеним у ст.8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.
Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Так, ст.3 цієї Угоди визначає, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною угодою, несе держава, яка надає забезпечення. За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.
Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР та СНД, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.
З огляду на викладене, неприйняття відповідачем до заліку витрат на виплату пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, призначених громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 3048,48грн. є неправомірним.
Крім того, відповідно до п.5, 6 та 7 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04 березня 2003 року №5-4/4, визначено, що органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.
Отже, Фонд соціального страхування від нещасних випадків перераховує кошти Пенсійному Фонду України на підставі даних, що зазначені в акті щомісячної звірки.
Згідно ч.2 ст.16 та ст.18 Закону України № 1105-XIV безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція, яка є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.
Також п.15 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2001 року №121/2001, передбачено, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі, та управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах. безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція.
Зважаючи на наведене, вимоги ПФУ про відшкодування відділенням Фонду витрат, понесених на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, відповідають змісту його прав як робочого органу ПФУ щодо відшкодування понесених витрат та узгоджуються із компетенцією виконавчої дирекції Фонду, основним завданням якої згідно з Положенням про виконавчу дирекцію Фонду, крім іншого, є виконання завдань та основних принципів страхування від нещасного випадку на виробництві, фінансування страхових виплат, а до повноважень у сфері здійснення процедури страхування та координації страхової діяльності віднесено, зокрема, співпрацю з Фондами з інших видів соціального страхування щодо відшкодування витрат, понесених ними у зв'язку із матеріальним забезпеченням потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві, та представництво інтересів страховика в органах державної виконавчої влади, органах місцевого самоврядування і судах.
Доводи відповідача про те, що Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання встановлено лише механізм відшкодування коштів на централізованому рівні між Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та Пенсійним фондом України, суд вважає необґрунтованими, оскільки Порядок не врегульовує спірних відносин, які виникли в цьому випадку, тому що встановлене ним правило підписання актів звірки розраховано на відсутність спору, а у разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вирішується питання про стягнення спірних сум.
Правомірність та законність відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві підтверджено також і постановою Верховного Суду України від 20.11.2012 р.
Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача сум пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, виплачених ОСОБА_1 у розмірі 900,00грн., ОСОБА_2 у розмірі 697,68грн., ОСОБА_3 у розмірі 900,00грн. та ОСОБА_4 у розмірі 550,80грн. (загальна сума 3048,48грн.).
Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо включення суми заборгованості відповідача у загальному розмірі 3318,25грн. по відшкодуванню витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, до актів щомісячної звірки по особовим справам пенсіонерів ОСОБА_1 на суму 900,00грн., ОСОБА_2 на суму 697,68грн., ОСОБА_3 на суму 900,00грн., ОСОБА_4 на суму 550,80грн., ОСОБА_5 на суму 269,77грн. (допомога на поховання), для подальшого відшкодування цієї заборгованості відповідачем згідно Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04 березня 2003 року №5-4/4.
В даному випадку обраний позивачем спосіб захисту (відновлення) порушеного права є таким, що не відповідає змісту прав Управління Пенсійного фонду України відносно відшкодування понесених ним витрат.
Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у цьому випадку, оскільки встановлене ним правило щодо підписання актів звірки розрахунків підлягає застосуванню лише при відсутності спору.
У разі наявності спору та незгоди на підписання актів звірки розрахунків з боку Фонду вимоги про стягнення таких сум мають вирішуватись у судах адміністративної юрисдикції, шляхом пред'явлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог про зобов'язання включити до акту щомісячної звірки.
Таку ж позицію займає і Верховний суд України, зокрема у постановах від 20 березня 2007 року (справи № 21-897во06 та № 21-1087во06), а також у постанові від 06 червня 2011 року (справа №21-116а11) та від 20 червня 2011 року.
Таким чином, позивач обрав не вірний спосіб захисту своїх порушених прав у вказаній частині позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Також суд не вбачає підстав для задоволення частини позовних вимог відносно стягнення з відповідача на користь позивача суми допомоги на поховання, виплаченої у зв'язку зі смертю ОСОБА_5 у розмірі 269,77грн., з огляду на наступне.
Як зазначалося вище, пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону №1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.
У статті 21 цього Закону визначено соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так, у разі настання страхового випадку він у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.
Відповідно до частини 8 статті 34 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.
Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України (пункт 2 Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 Порядку).
Згідно з абзацом 2 частини 9 статті 34 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.
Зі змісту частини 4 статті 26 Закону № 16/98-ВР, частини 2 статті 24 Закону № 1105-XIV вбачається, що у разі якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.
Слід зазначити, що положення пункту 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року № 376/7697, яким зобов'язано Фонд відшкодовувати Пенсійному фонду витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону №1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21 цього Закону пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.
Аналіз норм Закону №1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого та прийнятого на виконання частини 8 статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.
Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України з розгляду справ цієї категорії, висловленій, зокрема, у справах №21-494во09 та №21-228а12.
Судом встановлено, що смерть ОСОБА_5 настала через шлунково-кишкову кровотечу, що мала місце через захворювання останнього на рак антрального відділу шлунку (а.с.68-69).
При цьому з акту про нещасний випадок на виробництві Н-1 від 27.06.1995р. та виписки з акта огляду МСЕК вбачається, що ОСОБА_5 була присвоєна ІІІ група інвалідності у зв`язку із трудовим каліцтвом, отриманим під час виконання трудових обов'язків в Будівельному управлінні №4 тресту «Дніпрохімбуд», у вигляді травми правого ока (а.с.24-26).
Отже, смерть ОСОБА_5 не пов'язані із отриманим ним трудовим каліцтвом.
Оскільки доказів на підтвердження причинного зв'язку смерті інваліда ОСОБА_5 з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я немає, то відсутні і правові підстави для відшкодування понесених витрат на поховання інваліда за рахунок відділення Фонду.
Керуючись ст. ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова