Справа № 2-а-1558/11/0214
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-1558/11/0214

Головуючий у 1-й інстанції: Кащук А.С.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

14 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С.

за участю:

секретаря судового засідання: Литвинюка С.О.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області на постанову Літинського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2011 року позивач звернувся до Літинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання відмови протиправною; зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням показника мінімальної заробітної плати, яка склалась на момент виплати.

Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2011 року позов задоволено: визнано дії відповідача неправомірними; зобов'язано відповідача зробити перерахунок і виплатити позивачу одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням показника мінімальної заробітної плати, яка склалась на момент встановлення інвалідності, з урахуванням частково виплаченої компенсації.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Літинського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2011 року та прийняти нову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити їх без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином. Причин неявки до суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.8), починаючи з 19.05.1995 року позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою серії МСЕ № 140448 (а.с.10), перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області та має право на виплату одноразової компенсації при встановленні інвалідності.

З листа управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області № 1916/04 від 22 серпня 2011 року встановлено, що одноразова компенсація позивачу виплачена в розмірі 284, 40 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на загальні засади пріоритетності Законів над підзаконними нормативно-правовими актами позивач має право на виплату одноразової компенсації в розмірі, встановленому Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах, зокрема, інвалідам 2 групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, розмір одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС був встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Постановою № 836 всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", який встановив розмір одноразової компенсації як величину кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначену законом на час здійснення виплати, установлені конкретні розміри такої допомоги у твердій грошовій сумі.

Частиною 3 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені зміни, зокрема, до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Стаття 48 цього Закону була викладена в такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими були внесені зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Будь-які зміни та доповнення до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не вносилися.

Тому, ст. 48 цього Закону діє у редакції, яка була чинна до внесення змін Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України",

Одночасно, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог без урахування таких обставин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Виходячи зі змісту даної норми, суд повинен надати оцінку та перевірити наявність чи відсутність підстав для застосування ч. 1 ст. 100 КАС України.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 26.09.2011 року, що підтверджується вхідним штемпелем Лтинського районного суду Вінницької області.

Відповідно до вимог адміністративного позову позивач просить зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням показника мінімальної заробітної плати, яка склалась на момент виплати.

При цьому позивач вважає, що строк звернення до адміністративного суду ним не пропущений, оскільки про порушення свого права він дізнався з відповіді управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області від 22.08.2011 року № 1916/04 (а.с. 12)

Зі змісту вищезазначеного листа управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області встановлено, що допомога виплачена позивачу внаслідок встановлення ІІ групи інвалідності у розмірі 284,40 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого.

Згідно з копіями довідок МСЕК ОСОБА_2 в 1995 році та в 2006 році повторно підтверджено ІІ групу інвалідності (а.с. 10).

З листа управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, направленого на виконання ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року, судом встановлено, що в результаті реорганізації та передачі частини функцій на Пенсійний фонд було утворено управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області в липні 2002 року, внаслідок чого надання первинних документів щодо виплати позивачу вищезазначеної компенсації за період до 2002 року є неможливим.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що жодна зі сторін не заперечує факту виплати одноразової компенсації, передбаченої ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, одноразову компенсацію, передбачену ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач отримав внаслідок встановлення відповідної групи інвалідності, а тому, не погоджуючись з її розміром, він не був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права у встановлений процесуальним законом строк.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про перерахунок розміру одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, подані позивачем з пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України.

Виходячи із встановлених обставин, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, не вирішивши попередньо процесуального питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Статтею 205 КАС України встановлено, що розглянувши апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу в разі скасування судового рішення і залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

В силу ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, а адміністративний позов залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 155, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області задовольнити частково.

Постанову Літинського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення заборгованості скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 квітня 2015 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.