Справа № 375/2454/15-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 375/2454/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Подрєзова Г.О.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Оксененка О.М., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання протиправною бездіяльності, дій, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність щодо не здійснення нарахування та виплати з 01 січня 2014 року державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щомісячного підвищення до пенсії як дитині війні відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; визнати протиправними дії; зобов'язати відповідача провести з 01 січня 2014 року перерахунок та виплату як інваліду другої групи пенсії встановивши її у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії встановивши її у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством України на відповідний період, відповідно до частини четвертої статті 54, статті 50, частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, встановивши її у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством України на відповідний період, відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щомісячного підвищення до пенсії як дитині війні у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року позовну заяву про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, додаткової пенсії та доплати до пенсії в частині вимог за період з 01.01.2014 року по 13.06.2014 року залишено без розгляду у зв'язку із пропущенням строку звернення до суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 року змінено ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року шляхом зазначення в першому абзаці резолютивної частини ухвали вказівки кінцевої дати по яку слід залишити позовні вимоги без розгляду - 12.06.2014 року, замість 13.06.2014 року.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року позовні вимоги задоволені частково, визнані протиправними дії відповідача, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивача пенсію по ІІ групі інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, доплату до пенсії та надбавку як дитині війни, відповідно до статті 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 14.06.2014 року по 16.08.2014 року; в інший частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 1832.

З доповіді судді - доповідача вбачається, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста участь сторін не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено статтею 197 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області.

Згідно матеріалів справи позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом ІІ групи захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС; також позивач проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю та є непрацюючим пенсіонером.

Окрім цього, позивач є дитиною війни у розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Листом Управління Пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області від 11.12.2014 року №577/К-01 позивачу на його звернення повідомлено, що пенсія, як інваліду ІІ групи щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1, доплата до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю та як дитині війни, йому виплачуються у розмірах, що встановлені постановами Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 25 березня 2014 року №112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», від 06.07.2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно статті 63 вказаного Закону фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Положеннями статті 39 зазначеного Закону в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року №230/96-ВР, передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 19 грудня 1991 року №2001-XII, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам II групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно частини четвертої статті 54 Закону в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 року №230/96-ВР, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Такі редакції Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» існують після визнання неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 змін, внесених підпунктами 9, 12, 15 пункту 28 та підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-VI.

В подальшому пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Таким чином, Верховна Рада України доповнивши пунктом 4 Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджету України на 2013 рік» визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Зазначене також констатовано в Рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, яким визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року №2857-VI з наступними змінами (є аналогічним пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2013 рік»).

Однак, з 01 січня 2014 року Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції від 16 січня 2014 року не делеговані повноваження Кабінету Міністрів України як державному органу, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, зокрема, реалізацію статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Лише 31 липня 2014 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України №1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», яким Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено п. 67. Так, цим пунктом передбачено, що норми і положення статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Закон України від 31 липня 2014 року №1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» набрав чинності 03 серпня 2014 року, а ні 16.08.2014 року як це помилково вважає суд першої інстанції.

За таких обставин, позивач з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року мав право на пенсію як інвалід ІІ групи щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особа, віднесена до категорії 1, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та на підвищення до пенсії як дитина війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів враховує Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, в якому зазначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Тому, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, колегія суддів зазначає, що розмір мінімальної пенсії за віком, визначений статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Застереження з приводу поширення дії частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обчислення інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком. Разом з тим, розмір прожиткового мінімуму щороку встановлюється законом про державний бюджет України на відповідний рік.

Вихідним критерієм нарахування доплати, визначеної статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є мінімальна заробітна плата, розмір якої встановлюється законами України про Державний бюджету країни на відповідні роки.

Отже, відповідач з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року неправомірно нараховував та виплачував позивачу вказані соціальні виплати у розмірах, що передбачені постановами Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 25 березня 2014 року №112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», від 06.07.2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Але, у зв'язку із пропущенням строку звернення до суду ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року, що змінена ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року, позовну заяву позивача про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, додаткової пенсії та доплати до пенсії в частині вимог за період з 01.01.2014 року по 12.06.2014 року залишено без розгляду.

Підставами для зміни постанови суду першої інстанції відповідно до статті 201 КАС України є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року підлягає зміні, шляхом зазначення в резолютивній частині періоду, за які підлягають задоволенню позовні вимоги - з 13.06.2014 року по 02.08.2014 року; в інший частині без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 201, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області задовольнити частково.

Змінити постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року шляхом зазначення резолютивній частині періоду, за які підлягають задоволенню позовні вимоги - з 13.06.2014 року по 02.08.2014 року.

В інший частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: О.М. Оксененко

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Оксененко О.М.

Федотов І.В.