Справа № 807/3959/13-а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 р. № 876/3794/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Старунського Д.М.

за участі секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

представників позивача - Геленича В.В., Немеша П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року у справі за адміністративним позовом виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області визнання частково незаконною та скасування вимоги,-

встановив:

08.11.2013 Виконком Мукачівської міськради Закарпатської області звернувся в суд із позовом до ДФІ в Закарпатській області у якому просив визнати незаконним та скасувати п. 4 вимоги від 01.06.2013 № 07-08-6-14/3549.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проведеною ДФІ в Закарпатській області ревізією з питання законності та цільового використання коштів на виконання заходів Програм розвитку футболу на 2010-2012 роки, виконавцем яких був одержувач бюджетних коштів Мукачівський міський футбольний клуб «Мукачево», під час якої проведено зустрічну звірку з питань використання коштів спрямованих на виконання Програми розвитку футболу в м. Мукачево у Громадській організації Мукачівський міський футбольний клуб «Мукачево» за 2010-2012 роки та січень-лютий 2013 року, встановлено, що в порушення вимог п. 1 (згідно з додатком 1) постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02.02.2011 № 98 та пп. 7,16 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства Фінансів України від 13.03.1998 № 59 із змінами та доповненнями в частині відшкодування витрат на відрядження (добових), протягом 2011 року добові витрати гравцям дорослої команди та команди юнаків, які брали участь у навчально-тренувальних зборах у м. Свалява, с. Макарєво, с. Ракошино, с. Давидково, с. Пістрялово, виплачувались в завищених сумах, ніж встановлено вищезазначеними законодавчими документами (в сумі 30 гривень), що призвело до зайвих видатків на загальну суму - 159 347,88 грн. Вважає, що оскаржувана вимога в частині зобов'язання забезпечити повернення вказаної вище суми коштів є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.01.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представники апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити.

Відповідач прибуття у судове засідання свого представника не забезпечив, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника на лікуванні. Проте, вказане клопотання судом відхилено, оскільки відповідач не надав доказів неможливості скерування у судове засідання іншого представника, у разі перебування одного на лікарняному.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянта, перевірив матеріали справи та обговоривши підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною фінансовою інспекцією в Закарпатській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Мукачівської міської ради за період з 01.01.2010 по 28.02.2013, результати якої оформлені актом від 23.05.2013 № 07-08/34.

За наслідками ревізії відповідачем надіслано позивачу вимогу від 01.06.2013 № 07-08-6-14/3549 у п. 4 якої вказано на необхідність забезпечення повернення Громадською організацією Мукачівський міський футбольний клуб «Мукачево» використаних коштів на відрядження у завищених розмірах на загальну суму 159347,88 грн.

Така вимога ґрунтується на тому, що ревізією з питань законності та цільового використання коштів на виконання Програм розвитку футболу на 2010-2012 роки, виконавцем яких був одержувачем бюджетних коштів Мукачівський міський футбольний клуб «Мукачево», в ході якої проведено зустрічну звірку з питань використання коштів спрямованих на виконання Програми розвитку футболу в м. Мукачево у Громадській організації Мукачівський міський футбольний клуб «Мукачево» за 2010-2012 роки та січень-лютий 2013 року, встановлено, що в порушення вимог п. 1 (згідно з додатком 1) постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02.02.2011 № 98 та пп. 7,16 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства Фінансів України від 13.03.1998 № 59 із змінами та доповненнями в частині відшкодування витрат на відрядження (добових), протягом 2011 року добові витрати гравцям дорослої команди та команди юнаків, які брали участь у навчально-тренувальних зборах у м. Свалява, с. Макарєво, с. Ракошино, с. Давидково, с. Пістрялово, виплачувались в завищених сумах, ніж встановлено вищезазначеними законодавчими документами (в сумі 30 гривень), що призвело до зайвих видатків на загальну суму - 159 347,88 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем оскаржувана вимога прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, однак з інших підстав.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу про усунення виявлених порушень та недоліків, виявлених під час ревізії. При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 7 жовтня 2014 року (№ 21-368а14).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому підстави для скасування оскарженої постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року у справі № 807/3959/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

Д.М. Старунський

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 24.04.2015.