Справа № П/811/416/15
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року Справа № П/811/416/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача - Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - відповідач), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12 грудня 2014 року №,, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28 листопада 2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податковий орган, дійшовши при проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 безпідставного висновку про нікчемність укладених позивачем та ПП "Конті Преміум" правочинів, протиправно виніс оскаржені рішення.

Представник відповідача до суду подав заперечення на позовну заяву, у яких позов не визнав. Такі заперечення мотивовано тим, що плановою перевіркою було виявлено укладення позивачем правочинів із ПП "Конті Преміум" та формування за такими взаємовідносинами витрат і податкового кредиту без мети настання реальних наслідків. З огляду на викладене відповідач вважає, що ним законно та обґрунтовано винесено оскаржені рішення (а.с.49-52).

В судове засідання представники сторін не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Натомість представником відповідача було подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами (а.с.246).

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе розглянути дану справу у письмовому провадженні.

Розглянувши у письмовому провадженні подані представниками сторін документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 зареєстрований Кіровоградською районною державною адміністрацією Кіровоградської області як фізична особа-підприємець 20 липня 1995 року та з того часу перебуває на обліку у податковому органі як платник податків.

У період з 10 по 21 листопада 2014 року посадовими особами Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки податковим органом було складено Акт документальної планової виїзної перевірки від 28 листопада 2014 року №334/11-08-17/8, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем: ч.5 статті 203,ч.1,2 статті215,статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України, в результаті чого правочини укладені з ПП "Конті Преміум" мають ознаки нікчемності та є нікчемними по ланцюгу вигодонабувача, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України №2755-ІV від 02.12.2010 року в частині заниження податку на додану вартість у листопаді 2011 року у сумі 11562,00 грн., та п.138.1-138.12 статті 138, пп.177.5.3, п.177,5, пункту 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальному розмірі 23884,81 грн.; пункту другого частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано єдиного соціального внеску у сумі 54748,14 грн. (а.с.8-26)

На підставі висновків вказаного Акта перевірки податковим органом було винесено:

- податкове повідомлення-рішення № від 12 грудня 2014 року, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 14452,50 грн. (із них за основним платежем - 11562,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2890,50 грн.);

- податкове повідомлення-рішення № від 12 грудня 2014, за яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 29856,02 грн. (із них за основним платежем - 23884,81 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5971,21 грн.) (а.с.28-29);

- рішення № від 28 листопада 2014 року про донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 54748,14 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 6602,38 грн. (а.с.30).

Як вбачається матеріалів справи, оскаржені позивачем рішення базуються на висновках акту перевірки про формування позивачем податкового кредиту та витрат за господарськими операціями з ПП "Конті Преміум", які, на думку податкового органу, не мали реального характеру.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до пунктів 177.2, 177.3, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Кодексу).

Так, перелік витрат та порядок їх визнання визначено статтею 138 Податкового кодексу України.

Зі змісту статті 138 Податкового кодексу України вбачається, що формування витрат необхідно дотримання таких умов, а саме: такі витрати повинні бути документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами, повинні бути пов'язані із господарською діяльністю підприємця та безпосередньо пов'язані із отриманням доходів; товари фактично повинні бути поставлені, а послуги -отримані.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 2 Положення "Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 168/704 від 05.06.1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійсненні господарської операції і складання первинного документа.

У свою чергу , за змістом положень Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI, обрахування та сплата єдиного внесу фізичними особами-підприємця поставлена у залежність від повноти нарахування ними доходів та витрат.

Так, згідно пункту 2 частини першої статті 7 вказаного Закону для платників, зазначених фізичних осіб - підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Що стосується правових підстав для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: 1) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 2) придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

З аналізу наведених правових норм у їх системному зв'язку, суд дійшов висновку, що необхідною умовою правомірності формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є фактичне здійснення господарської операції платником податків.

У свою чергу, фактичне здійснення господарської операції платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне дослідити правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту по господарських операціях з ПП "Конті Преміум" у розрізі фактичного здійснення відповідних господарських операцій.

Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД є, зокрема, оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (46.49).

Судом встановлено, що 24 листопада 2011 року між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ПП "Конті Преміум" (продавець) було укладено договір поставки товару (запальнички в асортименті) (а.с.31-32).

У листопаді 2011 року позивачем було придбано товар обумовлений договором поставки від 24 листопада 2011 року на загальну суму 69372,00 грн. (із них ПДВ - 11562,00 грн). Факт отримання запальничок підтверджується наявними у матеріалах справи податковою накладною від 24 листопада 2011 року №83 (а.с.35) та видатковою накладною (а.с.34).

Розрахунок за отриманий товар ФОП ОСОБА_1 здійснював у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок контрагента, про що свідчить відповідна виписка з банку по рахунку (а.с.141).

При цьому позивач зазначив, що поставка придбаного товару здійснювалась власним транспортом та за рахунок ПП "Конті Преміум".

Принагідно суд зазначає, що законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Тому, за наявності у ФОП ОСОБА_1 передбачених Податковим кодексом України та Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" належно оформлених первинних документів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, відсутність товарно-транспортних накладних суд не розглядає як доказ безтоварності господарських операції позивача та вищезазначеного контрагента.

Придбаний товар в подальшому був реалізований позивачем ФОП ОСОБА_2, на посвідчення чого позивачем було надано відповідні бухгалтерські документи (а.с.101-140).

Системний аналіз вищезазначених правових норм, дослідження наявних в матеріалах справи договору, податкових, видаткових накладних, свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач включив понесені витрати до складу витрат та сформував податковий кредит, відповідають критеріям первинного документу, а відтак - дії позивача щодо формування витрат та податкового кредиту є правомірними; подані позивачем банківські документи, за якими здійснювалася оплата товарів, є достовірними доказами виконання контрагентом позивача зобов'язань, обумовлених договором.

Натомість суд зазначає, що доводи контролюючого органу про обставини, встановлені у ході проведених ним перевірок контрагента позивача, є такими, що не ґрунтуються на нормах права, оскільки чинним законодавством України господарюючий суб'єкт не обтяжений обов'язком щоразу здійснювати перевірку своїх контрагентів на предмет дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть якщо контрагент не виконав свого обов'язку зі сплати податку, або не знаходиться за місцем державної реєстрації, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме відносно цієї особи. Чинне податкове законодавство не ставить право на формування податкового кредиту в залежність від правильності податкового обліку інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від стану розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Даючи правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд вважає, що ними підтверджується реальний характер господарських операцій ФОП ОСОБА_1 та ПП "Конті Преміум", а відтак - і правомірність формування позивачем витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, та податкового кредиту з податку на додану вартість.

З огляду на те, що висновки щодо заниження чистого доходу ФОП ОСОБА_1 на суму 57810,00 грн. спростовуються первинними документами, що підтверджують реальне виконання договору з ПП "Конті Преміум", суд доходить висновку про те, що рішення № від 28 листопада 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 6602,38 грн. є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Встановлений судом факт правомірності формування позивачем податкового кредиту та витрат дає підстави для висновку про протиправне застосування до позивача і штрафних санкцій на суму 5971,21 грн. на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України податковим повідомленням-рішенням № та у сумі 2890,50 грн., застосованих податковим повідомленням-рішенням №.

За приписами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Водночас, відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак, у дані справі відповідач не довів правомірності своїх рішень.

Викладене вище дає підстави вважати, що позивачеві було протиправно донараховано податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та з податку на додану вартість за основним платежем і за штрафними санкціями та з єдиного соціального внеску, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та для скасування оскаржуваних повідомлень-рішень.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем документально підтверджена сплата судового збору в розмірі 211,32 грн. (а.с.36), а тому зазначена сума підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області № від 12 грудня 2014 року, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 14452,50 грн. (із них за основним платежем - 11562,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2890,50 грн.).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області № від 12 грудня 2014 року, за яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 29856,02 грн. (із них за основним платежем - 23884,81 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5971,21 грн.).

Визнати протиправним та скасувати рішення Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області № від 28 листопада 2014 року про донарахування ФОП ОСОБА_1 своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 54748,14 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 6602,38 грн.

Присудити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 211,32 грн. (двісті одинадцять гривень, тридцять дві копійки) з Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.В. Кравчук