Справа № 708/338/15-а
Суддя: Ткаченко С. Є.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 708/338/15-а
Номер провадження № 2-а/708/16/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі :

головуючої - судді Ткаченко С.Є.

при секретарі - Лешку О.І.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Камєліна Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чигирині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чигиринського РС УДМС України в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК 018839, на підставі якого завідувач Чигиринського РС УДМС в Черкаській області Камєлін Г.В. 19 березня 2015 року виніс постанову серії ПР МЧК 018839 про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

З даною постановою вона не згідна та вражає дії посадової особи протиправними, оскільки ним порушені її права на об'єктивний розгляд справи та на імміграцію.

Вона є громадянкою Молдови, а її чоловік ОСОБА_2 - громадянином України і постійно проживає на території України.

23 липня 2013 року вона отримала посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_1, видане управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області 23.07.2013 року, яка дійсна до 16.07.2014.

24.01.2014 року вона останній раз прибула на територію України для оформлення дозволу на імміграцію, у зв`язку з чим 19 травня 2014 року здала документи в підрозділ Чигиринського РС УДМС для оформлення дозволу на імміграцію, який отримала 11.12.2014 року.

12 грудня 2014 року вона звернулася до посадової особи підрозділу Чигиринського РС УДМС для оформлення документів щодо отримання посвідки на постійне проживання.

При розгляді поданих нею документів виявився факт відсутності штампа продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання, виданого їй 23.07.2013 року. Даний факт став аргументом, що вона не є іноземцем, який перебуває на території України на законних підставах, що в свою чергу призвело до усної відмови посадової особи в прийомі документів та пропозицію поїхати з України.

Нею було направлено листа до Чигиринського РС УДМС з приводу отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

15.03.2015 року на даний лист надійшла відповідь, з якої вона зрозуміла, що їй відмовлено.

19 березня 2015 року вона знову звернулася до Чигиринського РС УДМС для вирішення питання про отримання посвідки на постійне проживання в Україні, надавши відсутні документи, але їй було відмовлено та накладено адміністративне стягнення.

Однак дану постанову вважає незаконною, оскільки вона перебуває на території України з дозволу на імміграцію і заміжня за громадянином України.

А тому просить визнати дії відповідача незаконними, скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК 018839 від 19.03.2015 року про притягнення її до адміністративної відповідальності по ч. 1ст.203 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 510 гривень, а також зобов`язати відповідача прийняти документи для оформлення посвідки на постійне проживання, яку видати у встановлений законом строк.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що вона три роки тому вийшла заміж за громадянина України ОСОБА_2, а через два роки подала документи на оформлення постійного проживання і чекала дозвіл на імміграцію.

Коли в жовтні 2014 року вона звернулася до відповідача, то їй повідомили, що посвідка на проживання прострочена і її необхідно продовжити.

На протязі місяця вона збирала необхідні документи і в грудня 2014 року отримала дозвіл на імміграцію, який давав право на постійне проживання, але у видачі посвідки на постійне проживання відповідачем було відмовлено через те, що в неї закінчився строк дії посвідки на тимчасове проживання. В зв'язку з чим їй було відмовлено в прийомі документів та запропоновано виїхати з України.

Представник позивачки ОСОБА_2 також позов підтримав та пояснив суду, що ознайомившись із законодавством, вони дізналися, що дружина перебувала на території України на законних підставах.

Вона отримала дозвіл на імміграцію і на даний час в неї є документи, що надають їй право на постійне проживання в Україні.

Представник відповідача Камєлін В.Г. позов не визнав та пояснив суду, що до сьогоднішнього дня позивачка перебуває на території України незаконно, оскільки 16.07.2014 року закінчився строк посвідки на тимчасове проживання, а дозвіл на імміграцію дає право лише на отримання посвідки на постійне проживання, для чого необхідно проживати на законних підставах, тобто перетнути кордон України або продовжити термін свого проживання.

Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи суд, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Як передбачено ч.13 ст.4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Судом встановлено та вбачається з посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 23.07.2013 року, виданої на ім`я позивачки, строк її дії закінчився 16.07.2014 року.

Судячи з дозволу на імміграцію № 08-06/816, позивачка отримала його 14.11.2014 року, тобто на момент подачі документів для оформлення дозволу на імміграцію в Україну строк дії посвідки на тимчасове проживання позивачки вже закінчився.

Також з вказаного дозволу на імміграцію від 14.11.2014 року вбачається, що даний дозвіл позивачці оформлено поза квотою імміграції на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію", як такій, що понад два роки перебуває у шлюбі з громадянином України.

А згідно до п.3 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251, особи, які іммігрували в Україну на постійне проживання, отримують посвідку на постійне проживання, для чого подають до територіальних органів або підрозділів Державної міграційної служби України за місцем свого проживання наступні документи:

1) паспортний документ іноземця (після пред'явлення повертається), та його копію;

2) переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

3) копію рішення про надання дозволу на імміграцію;

4) квитанцію про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати;

5) чотири фотокартки іноземця розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері);

6) копію виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (у разі її наявності).

У відповідності до п. 9 зазначеного вище Порядку строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується.

Разом з тим, п. 10 цього Порядку визначено, що посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та відповідних документів, які подаються до територіального органу або підрозділу ДМС не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки.

Крім того, згідно до п.6 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року №150, строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули:

1) за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну;

2) за транзитною візою в разі вимушеної зупинки на території України у зв'язку з надзвичайними обставинами за наявності документа, що підтверджує причину та тривалість вимушеної зупинки, - на період, необхідний для усунення таких обставин;

3) за довгостроковою візою, якщо протягом строку дії візи з поважних причин не оформлено посвідки на постійне чи тимчасове проживання, за умови подання підтверджувальних документів - на період не більш як один місяць.

Виходячи з цього, позивачкою в порушення вище вказаних норм законодавчих актів своєчасно не було вжито заходів для продовження строку її перебування в Україні на законних підставах.

Як передбачено ст. 23 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

В даному випадку в діях позивачки дійсно вбачається вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що тягне за собою адміністративну відповідальність за порушення іноземцями правил перебування в Україні, тобто проживання в Україні за документами, термін дії яких закінчився, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Однак відповідно до ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення.

Як встановлено в судовому засіданні з показів позивачки та її представника, проти яких не заперечував представник відповідача, останньому стало відомо про вчинення позивачкою вказаного правопорушення в жовтні 2014 року, тобто з дня виявлення даного правопорушення до часу накладення стягнення минуло більше двох місяців.

А згідно до п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає необхідним постанову серії ПН МЧК № 018839 про накладення на позивачку адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень скасувати, а провадження в даній справі закрити, але не за відсутністю в діях позивачки складу даного адміністративного правопорушення, а за закінченням строків накладення на неї адміністративного стягнення.

Підтримавши позовні вимоги, позивачка та її представник разом з тим не прохали суд визнати дії відповідача щодо винесення постанови про накладення на позивачку адміністративного стягнення незаконними, а просили лише скасувати дану постанову.

Позов в частині зобов`язання відповідача прийняти документи для оформлення посвідки на постійне проживання позивачки та її видачу у встановлений законодавством строк нічим документально не підтверджений, адже ні позивачка, ні її представник не надали суду доказів відмови відповідача в оформленні цих документів.

Більше того дані вимоги повинні розглядатися в порядку окремого позовного провадження.

З врахуванням цього, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги лише в частині скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення № 018839 від 19.03.2015 року про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності по 1.2 ст.203 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510грн., а провадження в даній справі закрити.

На підставі викладеного та, керуючись ч.1 ст.38, п.7 ст.247 КУпАП України, ст.1 Закону України "Про імміграцію", ч.13 ст.4, ст. 23 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п.3, п.10 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251, п.6 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року №150, п.2 ч.1 ст.18, ст., ст.71, 104, 159, 161-163 , ч.2 ст.171? Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Постанову завідувача Чигиринського РС УДМС України в Черкаській області у справі про адміністративне правопорушення серії ПН МЧК № 018839 від 19.03.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.203 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 510грн. скасувати.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуюча