Справа № 813/17/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2015 року Справа № 813/17/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Грень Н.М.,

суддя Кузан Р.І.,

суддя Кухар Н.А.,

секретар судового засідання Кіщак К.В.

представник позивача Голдун З.В.,

представник відповідача Павлишин Т.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Державної виконавчої служби України, Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Державної виконавчої служби України, Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України з вимогами:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа ) від 15.12.2014 року ВП №45813986;

- скасувати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 15.12.2014 року ВП №45813986;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби України прийняти виконавчий лист № 813/721/13-а, виданий 23.12.2013 року Львівським окружним адміністративним судом до виконання та відкрити виконавче провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України в порушення вимог діючого законодавства відмовив у прийняття до примусового виконання належним чином оформленого виконавчого документу.

Ухвалою від 26.01.2015 року відкрито провадження у даній справі та надано відповідачу строк для подання заперечення проти позову або заяви про визнання позову, роз'яснено наслідки такого неподання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю із підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, що викладені у письмових запереченнях долучених до матеріалів справи зі змісту яких встановлено, що державний виконавець діяв у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження» та правомірно виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки вказаний виконавчий документ підлягає до примусового виконання органами Державного казначейства.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

Позивач 03.12.2014 року звернувся до відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України із заявою вих. №12971/06-87 про відкриття виконавчого провадження, в якій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» просив надіслати на адресу Управління Пенсійного фонду України у Львівській області постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Львівським окружним адміністративним судом 23.12.2013 року №813/7212/13-а про стягнення з Головного управління юстиції у Львівській області на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області коштів в сумі 8124,62 грн., у тому числі 8094,01 грн. виконавчого збору та 30,61 грн. витрат на проведення виконавчих дій /а.с.17/.

За результатами розгляду заяви позивача від 03.12.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Попівим Р.І. прийнято Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 15.12.2014 року ВП №45813986, в якій відповідно до п. 4 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №813/7212/13-а виданого Львівським окружним адміністративним судом 23.12.2013 року виконавчого листа у адміністративній справі про стягнення з Головного управління юстиції у Львівській області на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області коштів в сумі 8124,62 грн., у тому числі 8094,01 грн. виконавчого збору та 30,61 грн. витрат на проведення виконавчих дій/а.с.19/.

Обгрунтовуючи своє рішення, відповідач посилався на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Положення зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року № 759/19497.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ст.19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст.2 Закону України «Про виконавче провадження»).

У ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено,що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Ст.26 Закону визначає підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження , до яких відноситься наявність передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

З 01.01.2013 р. набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» , який згідно зі ст.1 встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

У ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Указом Президента України №384/2011 від 06.04.2011р. затверджено Положення про Пенсійний фонд України, у п.1 якого зазначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади , який входить до системи органів виконавчої влади.

Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 30.01.2013 року Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845 затверджена нова редакція Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, який затверджений ( далі Порядок № 845). Зазначений порядку прийнятий відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" і пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

У п.2 Порядку № 845 вказано , що в його розумінні боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства; а виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження"

Згідно з п. 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Відповідно до Положення зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року за № 759/19497 про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, Головні управління юстиції є територіальними органами Міністерства юстиції та утримуються за рахунок Державного бюджету України.

Вказане свідчить про те, що Головне управління юстиції у Львівській області є органом, уповноваженим на виконання функцій держави, тобто державним органом.

Судом встановлено, що у виконавчому листі №813/7212/13-а виданому Львівським окружним адміністративним судом 23.12.2013 року, боржником є Головне управління юстиції у Львівській області, яке є бюджетною установою, фінансування якої здійснюється з рахунок бюджетних коштів. Отже рішення про стягнення коштів з Головного управління юстиції у Львівській області виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України діяв в порядку та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 94 КАС України судові витрати у даній справі стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати стягненню не підлягають.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Головуючий Суддя Грень Н.М.

Суддя Кузан Р.І.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови складено та підписано 29.04.2015 року.