Справа № К/9991/23510/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/23510/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Державної судової адміністрації України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, апеляційного суду Чернівецької області про стягнення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб,

в с т а н о в и л а :

У червні 2005 року позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що в порушення вимог законодавства, яке стосується оплати праці суддів, з його заробітної плати неправомірно стягувався податок з доходів фізичних осіб. Просив стягнути втрачену частину заробітної плати за 2004 рік та за чотири місяці 2005 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2011 року, позов задоволено частково: стягнуто з Державної судової адміністрації України компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік.

У касаційній скарзі Державна судова адміністрація України, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач працював суддею апеляційного суду Чернівецької області з 26 грудня 2002 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про деякі питання оплати праці суддів» від 20 січня 2004 року № 22-р головам судів загальної юрисдикції дозволено здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям у розмірі до 100 % посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 року. З 2005 року механізм компенсації втрат доходів від сплати прибуткового податку законодавством не передбачений, пільги по сплаті податку з доходів фізичних осіб у суддів відсутні, у зв'язку з чим позовні вимоги з 01 січня 2005 року не підлягають задоволенню.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя визначається Законом України «Про статус суддів», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. Питання матеріального забезпечення суддів врегульовані статтею 44 даного Закону. Зазначена норма в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, не містить положень про звільнення суддів від сплати прибуткового податку.

Таке правило запроваджено Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», в абзаці четвертому статті 1 якого встановлено, що заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи.

Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» для суддів не передбачено звільнення від сплати прибуткового податку, а Прикінцевими положеннями цього Закону у зв'язку з набранням ним чинності рекомендовано Президенту України скасувати укази Президента України, які стосуються оподаткування доходів фізичних осіб (прибуткового податку з доходів громадян).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про деякі питання оплати праці суддів» від 20 січня 2004 року № 22-р були встановлені компенсаційні виплати суддям у зв'язку з втратою частини заробітку, пов'язаною зі сплатою податку з доходів фізичних осіб у 2004 році, й було дозволено Голові Конституційного Суду України та головам судів загальної юрисдикції здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям у розмірі до 100 відсотків посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку на доходи фізичних осіб буде нижчою ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 року. Компенсаційна виплата не повинна перевищувати втрати частини заробітку суддів, пов'язаної із справлянням податку відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Компенсаційна виплата, здійснювалася в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади.

За відсутності хоча б однієї умови, зазначеної в цьому розпорядженні, право на отримання компенсаційних виплат у суддів не виникає.

Враховуючи зазначені вимоги розпорядження, при вирішенні спору слід встановити розміри середньомісячних заробітних плат, нарахованих позивачу за IV квартал 2003 року, розміри нарахованих заробітних плат позивачу за кожен місяць 2004 року після сплати податку з доходів фізичних осіб, визначити різницю у втраті заробітку, якщо така мала місце, та вирішити питання про стягнення цієї суми.

Проте суд першої інстанції зазначених розрахунків не провів та суму втраченого заробітку не визначив, не було витребувано та досліджено довідки про доходи позивача за 2004 рік, не було досліджено чи виплачувались йому у 2004 році компенсаційні виплати та у якому розмірі, а також не було встановлено розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 року та чи вживалися головою апеляційного суду заходи щодо нарахування компенсаційних виплат позивачу на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що сума заробітної плати позивача за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб у 2004 році була нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати за IV квартал 2003 року, проте відповідних розрахунків та порівнянь розміру заробітної плати проведено не було.

Апеляційний суд не звернув увагу на зазначені обставини, які потребували додаткового дослідження і помилково залишив без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, що стосувалися 2004 року.

У пункті 2 розпорядження «Про деякі питання оплати праці суддів» від 20 січня 2004 року № 22-р зазначено, що компенсаційна виплата, передбачена пунктом 1 цього розпорядження, здійснюється в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади. Компенсаційні виплати у 2005 році не були передбачені законодавством, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Оскільки, відповідно до положень статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, тому порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд в частині стягнення податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за січень квітень 2005 року ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та прийняття нового судового рішення в цій частині не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2011 року в частині вимог про стягнення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ О.П. Стародуб /підпис/