Справа № 825/1261/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/1261/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

при секретарі Новик Н.С.,

за участю представників сторін

від позивача Туки С.М.,

Остапенка С.В.,

від відповідача Лапоши Д.Ю.,

Сенченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області до державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимог, -

В С Т А Н О В И В:

Ріпкинська районна державна адміністрація Чернігівської області звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування вимоги Чернігівської міжрайонної державної фінансової інспекції від 03.04.2015 № 7-18/382 «Щодо усунення порушень законодавства».

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що розпорядженням голови Ріпкинської районної державної адміністрації від 09.09.2014 № 90-ОС заступнику голови Ріпкинської районної державної адміністрації ОСОБА_8 та начальнику відділу освіти Ріпкинської районної державної адміністрації ОСОБА_7 було надано дозвіл на зайняття педагогічною роботою з погодинною оплатою праці в обсязі не більш як 240 годин на рік у робочий час.

На підставі клопотання прокурора прокуратури Ріпкинського району Чернігівської області, ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2015 року у справі № 743/111/15-к було надано дозвіл Чернігівській міжрайонній державній фінансовій інспекції провести протягом 15 робочих днів, починаючи з 10 лютого 2015 року позапланову виїзну ревізію Ріпкинської районної державної адміністрації за період з вересня 2014 року по 22 січня 2015 року.

06 квітня 2015 року Ріпкинською районною державною адміністрацією було отримано вимогу Чернігівської міжрайонної державної фінансової інспекції № 7-18/382 від 03 квітня 2015 року про усунення порушень законодавства, в тому числі відшкодування збитків у розмірі 5036,49 грн.

Як зазначено у вимозі Чернігівської міжрайонної державної фінансової інспекції № 7-18/382 від 03 квітня 2015 року Ріпкинською районною державною адміністрацією, в порушення частини 2 статті 12 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» було зайво нараховано та виплачено працівникам районної державної адміністрації заробітної плати за невідпрацьований час на загальну суму 3695,16 грн, та, як наслідок, зайво проведено нарахувань та перераховано внесків до державних цільових фондів та незаконно виплачену заробітку плату на загальну суму 1341,33 грн, чим завдано районній державній адміністрації матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 5036,49 грн.

Позивач зазначає, що ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_7, займаючись педагогічною роботою, не перевищили 240 годин, встановлених спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993 № 43 та не порушили дозволу на зайняття педагогічною роботою, наданого згідно розпорядження голови Ріпкинської районної державної адміністрації від 09.09.2014 № 90-OC.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представники відповідача позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення (а. с. 69-73), в яких зазначено, що так як оплата праці за викладацьку діяльність здійснювалась за фактично виконану роботу, то при звірці табелів обліку використання робочого часу з основного місця роботи з табелями обліку використання робочого часу за викладацьку діяльність та розкладом уроків було встановлено, що відмітки про перебування на роботі в табелях обліку робочого часу за основним місцем роботи співпадали з відмітками зайняття викладацькою діяльністю.

В той час, згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-ХІV голови, їх заступники, керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій не можуть суміщати свою службову діяльність з іншою, у тому числі на громадських засадах, крім викладацької, наукової та творчої діяльності у позаробочий час.

Внаслідок зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати за невідпрацьований час та здійснених нарахувань на неї, Ріпкинській районній державній адміністрації завдано шкоди (збитків) на загальну суму 5036,49 грн.

Частиною 4 статті 136 КЗпП України передбачено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора.

На підставі вищезазначеного, відповідач вважає, що вимоги щодо усунення порушень законодавства від 03.04.2015 № 7-18/382 є законним та такими, що не підлягають скасуванню.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви та заперечень на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень частини 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Частиною 10 вказаного Закону передбачено право відповідача звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Судом встановлено, відповідно до ухвали Ріпкинського районного суду від 02.02.2015 по справі № 743/111/15-к (а. с. 9) на підставі направлення на проведення ревізії, виданого Чернігівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією 09.02.2015 за № 17, головним державним фінансовим інспектором Чернігівської міжрайонної державної фінансової інспекції Сенченко В.В. проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Ріпкинської районної державної адміністрації за період з 01.09.2014 по 22.01.2015.

В ході ревізії було встановлено ряд порушень фінансово-господарської діяльності з боку Райдержадміністрації, які були викладені в акті ревізії від № 7-24/4 (а. с. 12-18).

У зв'язку з тим, що під час проведення контрольного заходу виявлені порушення не усунуті у повному обсязі згідно з п. 7 ст. 10 Закону № 2939 начальнику Ріпкинської РДА Чернігівської області направлений лист від 03.04.2015 № 7-18/382, в якому містяться обов'язкові вимоги щодо усунення порушень законодавства, а саме:

1. Опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, в установленому законодавством порядку.

2. Розглянути питання про притягнення працівників установи, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законодавством відповідальності.

Для усунення зазначених порушень законодавства пропонує:

- стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, завдану райдержадміністрації матеріальну шкоду у розмірі 5036,49 грн.

Так, ревізією встановлено факт неправомірної виплати заробітної плати за фактично невідпрацьований час, що виявлено шляхом співставлення табелів обліку робочого часу з особовими картками нарахування заробітної плати працівників навчальних закладів відділу освіти, за результатом якого працівникам зайво нараховано та виплачено заробітної плати за фактично не відпрацьований час на загальну суму 5036,49 грн, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Ріпкинської районної державної адміністрації.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено факту невиконання посадових обов'язків працівниками позивача, а відтак вимога, в частині обов'язку відшкодувати матеріальну шкоду (збитків) райдержадміністрації на загальну суму 5036,49 грн, є необґрунтованою.

Крім цього суд зазначає, що відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Зазначені положення статті 1215 Цивільного кодексу України також поширюються і на випадок отримання заробітної плати працівниками ОСОБА_8, ОСОБА_7, які обіймали зайняті посади у Ріпкинській районной державній адміністрації.

Проте, суд наголошує, що інших фактів невиконання посадових обов'язків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ревізією не з'ясовано та не перевірено, висновки зроблено за відсутності графіку роботи за основним місцем роботи, що зазначено в самому акті, що свідчить про неналежну обґрунтованість висновків відповідача.

Також, як вже зазначено судом вище, спірна вимога про відшкодування заробітної плати в цій частині також не містить механізму відшкодування завданих збитків, а утримання з осіб таких коштів є порушенням зазначених вище норм Цивільного кодексу України, з урахуванням тих обставин, що зі сторони ОСОБА_8, ОСОБА_7, не було недобросовісності, а з боку роботодавця відсутня рахункова помилка при виплаті заробітної плати.

Відповідно до Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Мінюсту, Мінфіну та Мінпраці України від 28.06.1993 року № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Не є сумісництвом робота, яка визначена Переліком робіт, що додається до цього Положення.

Оплата праці сумісників здійснюється за фактично виконану роботу. При встановленні сумісникам з погодинною оплатою праці нормованих завдань на основі технічно обґрунтованих норм оплата провадиться за кінцевими результатами за фактично виконаний обсяг робіт.

Одержана за роботу за сумісництвом заробітна плата при підрахунку середнього заробітку по основній роботі не враховується, крім випадків, передбачених пунктом 10 цього Положення.

Відповідно до пункту 10 Положення заробітна плата на всіх місцях роботи враховується при обчисленні середнього заробітку, зокрема: вчителям та викладачам, які працюють у декількох середніх загальноосвітніх, професійних та інших навчально-освітніх, а також вищих навчальних закладах, прирівнених до них по оплаті праці працівників, а також педагогічним працівникам дошкільних виховних, позашкільних та інших навчально-виховних закладів (як в одному, так і в декількох). Крім того, в середню заробітну плату зазначеним працівникам зараховується додаткова оплата за роботу, яка не є сумісництвом (пункт 8 Переліку робіт, які не є сумісництвом).

Згідно Переліку робіт, які не є сумісництвом, усі працівники, крім основної роботи та роботи за сумісництвом, мають право виконувати такі роботи, які відповідно до чинного законодавства не є сумісництвом, зокрема: педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більш як 240 годин на рік; робота без зайняття штатної посади на тому самому підприємстві, в установі, організації, виконання учителями середніх загальноосвітніх та викладачами професійних навчально-освітніх, а також вищих навчальних закладів обов'язків по завідуванню кабінетами, лабораторіями і відділеннями, педагогічна робота керівних та інших працівників учбових закладів, керівництво предметними та цикловими комісіями, керівництво виробничим навчанням та практикою учнів і студентів, чергування медичних працівників понад місячну норму робочого часу і т.ін.; робота учителів і викладачів середніх загальноосвітніх, професійних та інших навчально-виховних закладів, а також вищих навчальних закладів, прирівнених до них по оплаті праці працівників, концертмейстерів і акомпаніаторів навчальних закладів по підготовці працівників мистецтв та музичних відділень (факультетів) інших вищих навчальних закладів, у тому самому навчальному закладі понад установлену норму учбового навантаження, педагогічна робота та керівництво гуртками в тому самому навчальному закладі, дошкільному виховному, позашкільному навчально-виховному закладі.

Отже, з аналізу зазначених вище норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що у випадку виконання роботи працівниками позивача у навчальних закладах і як сумісниками (пункт 10 Положення), і як особами, що виконують роботу, що не є сумісництвом, згідно Переліку, при обчисленні середнього заробітку враховується весь фактично відпрацьований час як за місцем основної роботи, так і за іншим місцем роботи.

Підтвердженням факту виконання роботи є відомості табелів обліку робочого часу, який є підставою для нарахування заробітної плати.

Зважаючи на те, що відповідачем не доведено факт невиконання працівниками своїх посадових обов'язків, вимога відповідача по обов'язку відшкодувати матеріальну шкоду (збитки) є необґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена у судових рішеннях по справам № 820/9550/14 (ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.12.2014 державній фінансовій інспекції відмовлено у відкритті касаційного провадження), № 801/7628/13-а, № 801/9641/13-а, які набрали законної сили.

Крім того, оскаржена вимога в частині пропозиції стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, завдану райдержадміністрації матеріальну шкоду у розмірі 5036,49 грн винесена поза межами компетенції ДФІ з огляду на правову позицію, висловлену у постановах Верховного Суду України від 12.11.2013 по справі № 21-292а13, від 15.04.2014 по справі № 21-40а14, від 20.05.2014 по справі № 21-93а14, від 13.05.2013 по справі № 21-89а14, від 18.11.2014 по справі № 21-461а14, від 28.10.2014 по справі № 21-89а14.

Згідно ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Доводи відповідача про те, що оскарженою вимогою не зобов'язано позивача до стягнення з винних осіб коштів , а лише пропонується, є безпідставними, оскільки законні вимоги ДФІ є обов'язковими до виконання згідно ст. 15 Закону України № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

З урахуванням вищевикладеного, вимога Чернігівської міжрайонної державної фінансової інспекції № 7-18/382 від 03 квітня 2015 року «Щодо усунення порушень законодавства», в тому числі в частині пропозиції відшкодування збитків у розмірі 5036,49 грн підлягає скасуванню, як протиправна.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та винесення вимоги.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Чернігівської міжрайонної державної фінансової інспекції від 03.04.2015 № 7-18/382 «Щодо усунення порушень законодавства».

Стягнути з Державного бюджету України на користь Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області судові витрати у сумі 73 (сімдесят три) грн 08 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а у разі проголошення її вступної та резолютивної частин, або прийняття її у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання її копії. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан