Справа № 2а-4699/10/1570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2015 р. м. Київ К/9991/92743/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Ринок Саратської райспоживспілки" на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2011 по справі № 2а-4699/10/1570

за позовом Дочірнього підприємства "Ринок Саратської райспоживспілки"

до Саратської міжрайонної державної податкової інспекції в Одеській області

про скасування рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємство звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції про скасування рішення від 01.02.2010 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 92 157,25 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2010 позов задоволено частково, скасовано оскаржуване рішення в частині застосованих штрафних (фінансових) санкцій на суму 92 049,75 грн., в решті позову відмовлено.

Рішення в частині задоволення позовних вимог обґрунтовано висновком про те, що договір найму (оренди) не може бути віднесений до договору про надання послуг, а орендні правовідносини, які виникли між позивачем та орендарями, не підпадають під дію Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2011 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Таких висновків суд дійшов на підставі того, що позивач отримував кошти у вигляді орендної плати, а тому відповідно до п. 4.5 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 № 614, яким передбачено що внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватися через реєстратор розрахункових операцій (РРО) з використанням операцій "службове внесення" та "службова видача", якщо таке внесення чи видача не пов'язані з проведенням розрахункових операцій, позивач був зобов'язаний проводити такі операції через РРО.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Підприємство до Вищого адміністративного суду України подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що фактичною підставою для нарахування Підприємству штрафних санкцій слугував висновок фахівців державного податкового органу, викладений у акті перевірки від 20.01.2010, про порушення позивачем вимог п. 1 та п. 13 ст.3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР), що полягали у незастосуванні позивачем РРО при проведенні розрахункових операцій з надання послуг (здавання в оренду нежитлових приміщень) на загальну суму 19 409,95 грн. та у невідповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в поточному звіті РРО на сумі 21,50 грн.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків відповідачем прийнято оспорюване рішення про застосування фінансових санкцій.

Так, відповідно до преамбули Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Згідно із ст.1 Закону реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Відповідно до п.1 ст.3 цього Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно ст. 2 Закон № 265/95-ВР розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів, тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Законом України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст.ст. 759 та 760 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Водночас відповідно до ст. 901 названого вище Кодексу, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, предметом договору про надання послуг та договору найму є різні об'єкти цивільних прав. Так, предметом договору найму є неспоживна річ, а предметом договору про надання послуг є послуга, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що договір найму (оренди) не може бути віднесений до договору про надання послуг, а відтак застосування до позивача штрафних фінансових санкцій за не проведення через РРО операцій з отримання готівкових коштів від надання в оренду нежилих приміщень є безпідставним.

Крім того, листом Міністерства юстиції України від 23.02.2004 № 8-11-19 "Щодо можливості віднесення договору найму (оренди) до договору про надання послуг і щодо укладання підприємницькими товариствами договорів дарування і пожертви" також було надане роз'яснення, що договір найму (оренди), який укладений відповідно до глави 58 Цивільного кодексу України, не відноситься до договору про надання послуг.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції застосував норми матеріального права та спір у справі вирішив правильно, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення ухвалене судом першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Ринок Саратської райспоживспілки" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2011 по справі № 2а-4699/10/1570 скасувати та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2010.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко