Справа № 803/314/14
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 р. Справа № 876/3954/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.03.2014р. по справі № 803/314/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області про скасування рішень про застосування фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області про скасування рішень № 1016, №1017, № 1018, № 1019, № 1020, № 1021 від 11.02.2013 року про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до органів Пенсійного фонду України.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.03.2014р. по справі № 803/314/14 позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Ковелі та Ковельському районі Волинської області про застосування фінансових санкцій від 11 грудня 2013 року № 1016, № 1017, № 1018, № 1019, № 1020, № 1021.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області оскаржило її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, та з наведених в ній підстав з посиланням на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, норм матеріального права та неповне з'ясування всіх обставин справи просить скасувати оскаржувану постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.03.2014р та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Апелянт просив розгляд справи провести без його участі.

Позивач - ФОП ОСОБА_1, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилась, що не перешкоджає розгляду справи без її участі.

Відповідно до ст.197 КАС України, спір вирішено в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що актом головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі встановлено факт неподання позивачем відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за 2004 - 2009 звітні роки.

На підставі вказаного акту, 11.12.2013 року начальником УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі, відповідно до пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» прийняті рішення № 1016, № 1017, № 1018, № 1019, № 1020, № 1021 про застосування фінансових санкцій до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за неподання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку до органів Пенсійного фонду України, за 2004 - 2009 звітні роки, у розмірі по 170,00 грн. за кожним рішенням.

Згідно із абзацом першим пункту 3 статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (з наступними змінами та доповненнями, тут і надалі в редакції Закону, чинного до 01.01.2011 року) загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Такі особи є страхувальниками відповідно до пункту 5 статті 14 цього Закону.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхувальники зобов'язані подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом. Пунктом 5 частини дев'ятої статті 106 цього ж Закону визначено, що за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, наведені положення статей 17, 106 зазначеного Закону з 01.01.2011 року виключені згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що з 01.01.2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, тобто запроваджено інший порядок загальнообов'язкового державного соціального страхування, в тому числі пенсійного, у вигляді сплати нового консолідованого страхового внеску.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Пунктом 4 ч.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, територіальним органом Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а частина чотирнадцята цієї ж статті передбачає, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа територіального органу Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що аналіз наведених правових положень дає підстави вважати, що правове регулювання порядку застосування штрафу за неподання звітності до територіальних органів Пенсійного фонду до 01.01.2011 року було визначено положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які з 01.01.2011 року були виключені та не підлягали застосуванню у зв'язку із набранням чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який визначав новий порядок сплати єдиного внеску, подання звітності та встановлював відповідальність за його недотримання.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як слідує із рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у спірному випадку на момент виявлення порушення в 2013 році законодавчі норми, які передбачали відповідальність страхувальника за несвоєчасне подання звітності органам Пенсійного фонду за 2004 - 2009 роки, втратили чинність. За таких обставин, УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі не мало правових підстав у 2013 році застосовувати до позивача штраф за неподання звіту за 2004 - 2009 роки, оскільки пункт 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який передбачав таку відповідальність, був виключений з 01.01.2011 року у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення УПФУ в м. Ковелі та Ковельському районі від 11.12.2013 року № 1016, № 1017, № 1018, № 1019, № 1020, № 1021 про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до органів Пенсійного фонду України за 2004 - 2009 звітні роки у розмірі по 170,00 грн. прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності та необґрунтованості заперечення відповідача з посиланням на пункт 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно з яким на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом. Наведені положення вказаного Закону не наділяють територіальні органи Пенсійного фонду повноваженнями застосовувати штрафні санкції за порушення, що мали місце до 01.01.2011 року, а регулюють, зокрема, порядок стягнення сум штрафних санкцій, які були застосовані до страхувальників в період до 01.01.2011 року.

Крім цього, вказану правову позицію висловив також Верховний Суд України у постановах від 20.11.2012 року у справі № 21-367а12 та від 04.06.2013 року у справі № 21-170а13, у яких зазначено, що нарахування після 01.01.2011 року управлінням ПФУ на підставі пункту 5 частини дев'ятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності, граничний строк подання якої настав до цієї дати, є протиправним. Вказані судові рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України в силу вимог статті 244-2 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо підставності позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, а відтак судом першої інстанції позовні вимоги задоволено правильно, визнано протиправними та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Ковелі та Ковельському районі Волинської області про застосування фінансових санкцій від 11 грудня 2013 року № 1016, № 1017, № 1018, № 1019, № 1020, № 1021.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст.160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.03.2014р. по справі № 803/314/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів з моменту направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М.Ліщинський