Справа № 2а-1504/11/1370
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2011-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2011 р. № 2а-1504/11/1370
у складі: головуючого судді Кузьмича С.М.
при секретарі Залуцькій І.І.
з участю : представника позивача ОСОБА_1
представника третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Державного територіально-галузевого об»єднання Львівська залізниця»до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області, з участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Львові, про визнання нечиннними та скасування податкових повідомлень рішень,
10 лютого 2011 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ у Закарпатської області від 24.01.2011 № 8/23-1/01071255/288.
В судовому засіданні судом за клопотанням позивача залучено ОСОБА_3 державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Львові до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
За клопотанням відповідача, відповідно до ст.116 КАС України, ухвалою суду справи №№ 2а-1504/11/1370, 2а-1507/11/1370, 2а-2603/11/1370 обєднані в одне провадження, у звязку з тим, що спори у цих справах є однорідними, виникли щодо одного й того ж предмету спору між тими ж самими позивачем та відповідачем, та згідно з п. 4.4. Інструкції з діловодства в апеляційних і місцевих адміністративних судах, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України № 155 від 05.12.2006 р., справі присвоєно № 2а-1504/11/1370.
Позивач подав до суду уточнення позовних вимог, в якому, у звязку з обєднанням адміністративних справ №№ 2а-1504/11/1370, 2а-1507/11/1370, 2а-2603/11/1370 в одне провадження просить визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ужгородської МДПІ у Закарпатській області від 24.01.2011 № 8/23-1/01071255/288, від 20.01.2011 № 7/23-1/01071290, від 20.01.2011 № 6/23-1/25445529/270.
Відповідач проти позову заперечив, подав письмове заперечення на адміністративний позов, в якому зазначає, що відокремленими підрозділами Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця»порушено п.п. 2.2.2 п. 2.2 ст. 2 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств та Постанову КМУ від 16.02.1998р. № 173 Про перелік робіт (послуг), що належать до основної діяльності залізничного транспорту, та Порядок розподілу доходних надходжень від основної діяльності залізничного транспорту, не задекларовано та не оподатковано доходи від підсобно-допоміжної діяльності залізничного транспорту за І квартал та ІІ півріччя 2010 року. В подальшому представник відповідача в судові засідання не з»являвся, оскільки подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.
Представник третьої особа пояснив, що податок на прибуток за спірний період сплачено ДТГО «Львівська залізниця»до ДПІ у м. Львові в повному обсязі відповідно до даних задекларованих у деклараціях з податку на прибуток, що підтверджується обліковою карткою платника податків, поданою до справи.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та правовідносини.
Позивачем проведено позапланові перевірки відокремлених підрозділів без права юридичної особи «Колійна машинна станція № 198», «Станція Чоп», «Європейське транспортно-експедиційне відділення»ДТГО «Львівська залізниця».
За наслідками проведених перевірок представниками Ужгородської МДПІ у Закарпатській області складено акти від 12.01.2011р. № 7/23-1/01071255 «Про результати позапланової невиїзної перевірки відокремленого підрозділу «Колійна машинна станція № 198»з питань нарахування та сплати податку на прибуток не від господарської діяльності за період з 01.01.2010 р. по 30.06.2010 р.», від 06.01.2011 № 3/23-1/01071290 ««Про результати позапланової невиїзної перевірки відокремленого підрозділу «Станція Чоп»з питань правильності нарахування та сплати податку на прибуток не від господарської діяльності за період з 01.01.2010 р. по 30.06.2010 р.», від 06.01.2011 № 2/23-1/25445529 «Про результати позапланової невиїзної перевірки ВП «Європейське транспортно-експедиційне відділення»з питань правильності нарахування та сплати податку на прибуток не від господарської діяльності за період з 01.01.2010 р. по 30.06.2010 р.»
В зазначених актах перевірок зафіксовано порушення п.п. 2.2.2. п. 2.2. ст. 2 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, внаслідок чого відокремленими підрозділами позивача не визначено суму податкового зобовязання та занижено податок на прибуток, який одержано не від господарської діяльності залізничного транспорту.
Приймаючи рішення суд виходив з наступного.
Відповідно до п.2.2 ст.2 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", платниками податку на прибуток, одержаний від господарської діяльності залізничного транспорту, є управління залізниці. Перелік робіт та послуг, що належать до господарської діяльності залізничного транспорту, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 2.2.2. тієї ж статті передбачено, що платниками податку на прибуток, що одержаний не від господарської діяльності залізничного транспорту, є підприємства залізничного транспорту та їх структурні підрозділи.
Відповідно до ст. ст. 1, 4 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996р. № 273/96-ВР (із змінами та доповненнями) залізничний транспорт - це виробничо-технологічний комплекс організацій і підприємств залізничного транспорту загального користування, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо.
Частиною п'ятою ст. 4 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що крім залізниць складовою ланкою залізничного транспорту є також підприємства залізничного транспорту, що разом із залізницями належать до загальнодержавної власності і управління яких здійснюється органом управління залізничним транспортом - Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізницею), підпорядкованим Міністерству транспорту та зв'язку України.
Отже поняття «підприємства залізничного транспорту та їх структурні підрозділи»і «структурні підрозділи залізниці»не можна ототожнювати, оскільки вони є різними.
У статті 5 цього ж Закону визначено, що майно, закріплене за залізницями, підприємствами, установами та організаціями залізничного транспорту загального користування, є загальнодержавною власністю і управління ним здійснюється Укрзалізницею в межах повноважень, визначених чинним законодавством України. Рішення про закріплення транспортних засобів та їх безоплатну передачу однією залізницею або підприємством залізничного транспорту загального користування іншим залізницям та підприємствам без зміни форми власності приймаються Укрзалізницею. Крім того, передача в оренду, обмін та надання в тимчасове користування, а також виведення з експлуатації рухомого складу і контейнерів, що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюються залізницями та підприємствами залізничного транспорту загального користування за погодженням з Укрзалізницею.
Пунктом 1 Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, затвердженого постановою КМУ від 29.02.1996р. № 262, визначено, що до сфери управління Укрзалізниці входять Донецька, Львівська, Одеська, Південна, Південно-Західна та Придніпровська залізниці, а також інші об'єднання, підприємства, установи і організації залізничного транспорту (далі - підприємства) за переліком, визначеним Мінтрансом.
Згідно з п. 1 ст.62 Господарського кодексу України, підприємство - це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Відповідно до пп..3, 4 цієї ж статті підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту та є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.
З матеріалів справи вбачається, що відокремлені підрозділи «Колійна машинна станція № 198», «Станція Чоп», «Європейське транспортно-експедиційне відділення»не відповідають ознакам встановленим законодавством для підприємств, оскільки не являються юридичними особами, діють на підставі Положень, а не Статутів.
Отже, згідно наведеного, відокремлені підрозділи позивача «Колійна машинна станція № 198», «Станція Чоп», «Європейське транспортно-експедиційне відділення»не можуть відноситись до категорії підприємств залізничного транспорту або їх структурних підрозділів, і відповідно не можуть бути самостійним платником податку на прибуток
Нормами Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що платниками податку на прибуток, одержаний від господарської діяльності залізничного транспорту, є управління залізниці.
Згідно пункту 1.32 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.
В роз'ясненні ДПА України від 13.09.2004 року № 7979/6/15-1116 вказано, що платниками податку на прибуток, що одержаний від інших складових загальної господарської діяльності, є: підприємства залізничного транспорту та їх Структурні Підрозділи, які мають статус юридичних осіб.
З вказаного вбачається, що в роз'ясненні визначено два суб'єкти господарювання, які є платниками податку на прибуток, що одержаний від інших складових загальної господарської діяльності, а саме:
1) підприємство залізничного транспорту, яке є юридичною особою.
2) структурний підрозділ підприємства залізничного транспорту, який є юридичною особою.
Отже, оскільки «Колійна машинна станція № 198», «Станція Чоп», «Європейське транспортно-експедиційне відділення»не відносяться ні до першої, ні до другої категорії, податок на прибуток, одержаний від діяльності цих відокремлених підрозділів, правомірно задекларований і сплачений юридичною особою - ДТГО "Львівська залізниця", що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями декларацій ДТГО "Львівська залізниця" за І квартал та ІІ півріччя 2010 року, платіжних доручень та банківських виписок по операціях ДТГО «Львівська залізниця»на загальну суму 145384500 грн.
Факт сплати позивачем податку на прибуток в повному обсязі підтверджується також поясненнями третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові та наданою копією зворотного боку облікової картки.
Відповідно до пп. "д" пп..4.4.2 п.4.4 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" не може бути притягнутим до відповідальності платник податків, який діяв відповідно до наданого йому податкового роз'яснення.
Згідно з ч.1 ст. 138 КАС України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
За правилами встановленими ст.. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, субєктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оскільки матеріали справи свідчать про сплату позивачем податку, то відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.
Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 7 - 14, 18, 19, 70, 71, 86, 99-102, 158-163, 167 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області від 24.01.2011 № 8/23-1/01071255/288, від 20.01.2011 № 7/23-1/01071290, від 20.01.2011 № 6/23-1/25445529/270.
Стягнути з Державного бюджету України в користь Державного територіально-галузевого об»єднання Львівська залізниця»10грн.20коп. сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.
Повний текст постанови виготовлений 23.05.2011р.
Головуючий (підпис) С.М.Кузьмич
З оригіналом згідно.
Постанова не набрала законної сили.

Суддя:____________________