Справа № 804/3358/15
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 р. Справа № 804/3358/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
при секретарі судового засідання Василенко К.Е.
представника позивача Янушак О.М.
представника відповідача Дерець Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «М'ясна весна» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними дії, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «М'ясна весна» до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 23.02.2015р. № 110120000/2015/400006/1 у відношенні митної декларації № 110120000/2015/401604 від 13.02.2015р.;
В обґрунтування позову зазначено, що позивачем були виконані всі необхідні та достатні дії під час митного оформлення товару та надано митному органу всі витребувані ним документи для обґрунтування заявленої позивачем митної вартості товару, враховуючи невідповідність прийнятого рішення митного органу вимогам чинного законодавства, вважає рішення Митного органу протиправним та необґрунтованим, а також таким, що підлягають скасуванню.
Крім того, митниця з метою встановлення доказів, які підтверджують сумнів у правильності визначення митної вартості товару, зобов'язана довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки, з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає право вчиняти дії, спрямовані на коригування митної вартості товару.
Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач не надав повного пакету документів, необхідних для визначення митної вартості за ціною договору, тому був застосований резервний метод визначення митної вартості товару.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд в задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Торгівельний будинок «М'ясна весна» є імпортером кормової добавки Л-Треонін 98,5%. Цей товар позивач придбає на території Франції у компанії AJINOMOTO EUROLYSINE S.A.S. (Франція) за умовами укладеного контракту № 06-2014 MV від 10.07.2014р. на підставі додатку №2 від 24.09.2014р. Відповідно до розділу 2 контракту, ціни на товар зазначаються в додатках та встановлюються в доларах США.
Відповідно до Додатку №2 від 24.09.2014р. до контракту №06-2014 MV від 10.07.2014р. ціна на товар встановлена: Л-Треонін 98,5% 2,30 дол. США за 1 кілограм. Умови поставки товару визначені як CIF порт Одеса.
В декларації митної вартості за №110120000/2015/401604 від 13.02.2015р. визначена митна вартість Л-Треонін 98,5% 2,30 дол. США за 1 кілограм, загальна кількість 40 000 кг, загальна вартість 92 000,00 дол. США. Країна виробництва Китай, виробник Компанія Neimenggu Fufeng Biotechnologies Co., Ltd (China).
На виконання вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України, позивачем було надано до митного органу документи, які підтверджують митну вартість товарів, про що зазначено в гр. 44 вказаних декларації митної вартості, а саме:
До наданих документів були долучені їх переклади на державну мову.
В згаданому повідомлені митним органом для підтвердження заявленої митної вартості товарів запитано надання декларантом додаткових документів:
- інвойс від 24.09.2014р. №1167; документи, що містять відомості про вартість страхування; Інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Митним органом було, також зазначено, що за власним бажанням декларант може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Згідно п.3 ст. 53 Митного кодексу України, декларант зобов'язаний подати додаткові документи протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання.
З метою всебічного та об'єктивного визначення митним органом митної вартості товарів, що імпортуються на підставі декларації №110120000/2015/401604 від 13.02.2015р., ТОВ «Торгівельний будинок «М'ясна весна» надало брокеру ТОВ «Укрсервіс» ОСОБА_4, яке є декларантом ТОВ «Торгівельний будинок «М'ясна весна», для залучення до митного оформлення наступні документи та пояснення із переліку запитаних:
Також, декларантом у супровідному листі були надані наступні пояснення:
- щодо вимоги митного органу надати договори (угоди, контракти) із третіми особами, що пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких, визначається та документи про розрахунки із третіми особами. Базис поставки за контрактом № 06-2014 МV від 10.07.2014р. та додатком №2 від 24.09.2014р., укладеному ТОВ «Торгівельний будинок «М'ясна весна»» із Компанією «Ajinomoto Eurolysine S.A.S» (Франція) є CIF порт Одеса (відповідно до Incoterms 2010 p.), що передбачає сплату продавцем витрат та фрахт, необхідні для поставки товару в зазначений порт призначення. З огляду на положення ч.11 ст.58 Митного кодексу України, ТОВ «Торгівельний будинок «М'ясна весна» не включало до митної вартості інші витрати, через що відсутні додаткові договори (угоди, контракти) із третіми особами, що пов'язані з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, через що не здійснювалися розрахунки із третіми особами.
Декларантом у супровідному листі було, також повідомлено, що поряд із наданими документами в десятиденний термін надати інші додаткові документи не вбачається можливим, але ТОВ «Торгівельний будинок «М'ясна весна» залишає за собою право згідно ст.55 ч.8 МКУ надати додаткові документи у 80 денний термін.
Також, у супровідному листі декларантом було наголошено, що відповідно до підпункту 5 частини 5 статті 54 Митного кодексу України, митний орган, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, має право звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
Наведений перелік документів технічними засобами був долучений до митного оформлення товару декларантом ТОВ «Торгівельий будинок «М'ясна весна».
Дніпропетровська митниця ДФС 23.02.2015р. прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №110120000/2015/400006/1 у відношенні митної декларації №110120000/2015/401604 від 13.02.2015р. та в них зафіксувала, що декларантом не були надані витребувані митним органом додаткові документи.
Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012р. № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012р., а також, положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Відповідно до статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення, є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також, забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно із статтею 248 Митного України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).
Відповідно до частин п'ятої, шостої та одинадцятої статті 264 Митного кодексу України, з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам, митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 337 Митного кодексу України, перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється, зокрема, із застосуванням інформаційних технологій, які включають в себе контроль співставлення та контроль із застосуванням системи управління ризиками.
Відповідно до частини третьої статті 337 Митного кодексу України, контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов'язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.
Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до пункту 4.5 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012р. № 631, передбачено, що при здійсненні митного оформлення митної декларації (МД) виконуються такі митні формальності: перевірка дотримання строків подання МД (у випадках, визначених законодавством); перевірка наявності відміток про завершення переміщення товарів (у випадках, визначених законодавством з питань державної митної справи); контроль співставлення (автоматизоване порівняння) даних, які містяться в ЕК МД (ЕМД), та інших документів, поданих для митного оформлення; контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР; перевірка правильності класифікації товарів; перевірка правильності визначення країни походження товарів; перевірка дотримання встановлених до задекларованих товарів заходів нетарифного регулювання; перевірка наявності задекларованих товарів у митному реєстрі об'єктів права інтелектуальної власності; перевірка правильності застосування пільг в оподаткуванні; перевірка правильності визначення митної вартості товарів.
Згідно із положеннями статей 49 і 50 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до частини першої статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно із частиною третьою статті 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно із частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також, відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині другій статті 53 Митного кодексу України.
Відповідно до положень статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, є за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Згідно із статтею 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак, ці відносини не вплинули на ціну товарів.
У відповідності до ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких, проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інфойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Як встановлено судом, позивач надав відповідачу повний пакет документів для визначення митної вартості товару за ціною договору та проведення розмитнення, а тому, твердження відповідача, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності, є неправомірним та необґрунтованим, підтвердженням викладеного, є наступне.
З аналізу частини першої та другої ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є: зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Це, також, відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011р. № 3018-IV Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Всі необхідні документи, які підтверджують задекларовану позивачем митну вартість товару, були надані відповідачу.
Зауважень до основних документів, які визначають митну вартість товару, у відповідача не було.
Відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товарів не вказано жодних конкретних розбіжностей, які наявні в документах, які подані позивачем на підтвердження митної вартості товару.
Щодо відсутності відомостей про вартість страхування в страховому сертифікаті від 01.01.2015 року №141398, як про це зазначає відповідач, то судом встановлено, що вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки, у страховому сертифікаті чітко вказано страхову вартість у розмірі 101200,00 дол.США.
З викладеного вище вбачається, що обставини, які вказано відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів від 23.02.2015р. №110120000/2015/400006/1, жодним чином не впливають на визначення митної вартості розмитнюваного товару, а тому, прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів, є протиправним та полягає скасуванню.
Аналіз положень частини третьої статті 53 та статей 54, 58 Митного кодексу України свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також, відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Таким чином, відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів не наведено жодного підтвердження тому, що позивач при декларуванні митної вартості товару, зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, та що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Та обставина, що в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що товар, який задекларовано однією особою, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядним методом, адже, торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому, безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок, тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому, такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Отже, у відповідача не було законних та обґрунтованих підстав відмовляти позивачу в застосуванні першого (основного) методу визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, а тому, застосування другорядного методу визначення митної вартості № 6 (резервний метод), як і будь-якого наступного методу визначення митної вартості з боку відповідача є протиправним.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містять зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності з рішенням Верховного Суду України.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України у розглядуваній категорії спорів, відображена, зокрема, у постанові від 29.05.2012 року у справі за позовом Приватного підприємства «СПС» до Харківської обласної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України у Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм Закону, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а також, витребування цим органом всього переліку документів, передбачених пунктом 11 Порядку № 1766, без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, Верховний Суд України, дійшов висновку про протиправність рішень митного органу щодо застосування резервного методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування методів, передбачених МК України та без обґрунтування неможливості їх застосування.
Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
У зв'язку з чим, присудити з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок «М'ясна весна» судовий збір в сумі 73,08 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 94, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "М'ясна весна" до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними дії, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Дніпропетровської митниці ДФС щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 23.02.2015р. № 110120000/2015/400006/1 у відношенні митної декларації № 110120000/2015/401604 від 13.02.2015р.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС по коригування митної вартості товарів від 23.02.2015 року № 110120000/2015/400006/1 у відношенні митної декларації № 110120000/2015/401604 від 13.02.2015р.
Присудити з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "М'ясна весна" судовий збір в сумі 73,08 грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Постанова не набрала законної сили 15.04.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді І.О. Лозицька І.О. Лозицька Ф.В. Рагімов