Справа № 810/822/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/822/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2015 року 810/822/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промжитлоінвест» до Вишгородської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність порушення ним вимог податкового законодавства, оскільки договірні відносини щодо виконання будівельних робіт та поставки будівельних матеріалів між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал» (далі – ТОВ «Брокбудкепітал») мали реальний характер, роботи виконано, товар поставлено, прийнято й оплачено позивачем. Зазначені факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності.

Як зазначає позивач, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Брокбудкепітал».

Тому, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконним, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що оскаржуване рішення прийняте з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 15.04.2015, не з’явились. Разом з цим, матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи за відсутності їх представників.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Видами діяльності ТОВ «Промжитлоінвест» є будівництво житлових і нежитлових будівель; інші роботи із завершення будівництва; покрівельні роботи; інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Відповідно до ліцензії, виданої 05.07.2013 Державною архітектурно-будівельною інспекцією ТОВ «Промжитлоінвест» має право здійснювати будівельні та монтажні роботи, монтаж інженерних мереж, будівництво транспортних споруд (том ІІ а.с.94).

У період з 19.01.2015 по 20.01.2015 посадовою особою Вишгородської ОДПІ на підставі наказу від 15.01.2015 №13, повідомлення від 15.01.2015 №6/22-01 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Промжитлоінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Брокбудкепітал» (код ЄДРПОУ 37450960) за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

Висновок податкового органу про заниження суми податкового зобов'язання, за його твердженням, пов'язується із порушенням позивачем встановленого порядку формування податкового кредиту за операціями з придбання будівельних робіт та будівельних матеріалів у ТОВ «Брокбудкепітал».

В обґрунтування правомірності спірного рішення відповідач зазначив, що за даними системи автоматизованого співставлення податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів встановлено, що ТОВ «Брокбудкепітал» виконувало ремонтні роботи для ТОВ «Промжитлоінвест» придбаваючи їх у контрагентів постачальників та залучаючи субпідрядні організації. Найбільшим постачальником таких робіт у липні 2014 року є ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка», що складає 44,49% від задекларованого податкового кредиту ТОВ «Брокбудкепітал».

У свою чергу, за результатами аналізу податкової звітності ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» податковим органом встановлено, що ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» шляхом маніпулювання даними податкової звітності безпідставно формувало податковий кредит підприємствам-покупцям, що свідчить про фіктивність його діяльності та відсутності факту реального виконання робіт по ланцюгу постачання.

Тобто, єдиною підставою для висновків податкового органу про заниження ТОВ «Промжитлоінвест» податкового зобов’язання з податку на додану вартість є виключно аналіз наявної у відповідача податкової звітності ТОВ «Брокбудкепітал» і ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» за результатами дослідження якої податковий орган дійшов висновку про порушення правил ведення господарської діяльності постачальниками товарів (робіт, послуг) ТОВ «Брокбудкепітал» по ланцюгу постачання, зокрема, ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка».

Таким чином, право позивача на формування податкового кредиту поставлено виключно у залежність від добросовісності ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» та його контрагентів, з яким позивач не перебував у будь-яких відносинах.

Інших підстав для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не зазначено.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач скористався своїм правом оскаржити його у судовому порядку, звернувшись із даним позовом до суду.

У ході з’ясування обставин справи і перевірки їх доказами судом встановлено, що між замовником - ТОВ «Промжитлоінвест» та виконавцем – ТОВ «Брокбудкепітал» у липні 2014 року укладено сім договорів субпідряду від 08.01.2014 №140108/2-П, від 02.07.2014 №140702/2-П, від 02.07.2014 №140702/-П, від 02.07.2014 №140702/4-П, від 03.07.2014 №140703/1-П, від 04.07.2014 №140707/1-П, від 07.07.2014 №140707/1-П, відповідно до яких підрядник зобов’язується виконати: реконструкцію спального корпусу №4 ДСОЦ «Горизонт», за адресою: Полтавська обл., Кременчутський р-н, с. Запсілля; ремонт дитячого садку «Росинка», за адресою: Полтавська обл., м. Комсомольськ; благоустрій дитячого садку «Золота рибка», за адресою: Полтавська обл., м. Комсомольськ, вул. Леніна, 72 а; ремонт кабінетів №5, №6, №7 на третьому поверсі будівлі, за адресою: м. Київ, вул. В.Гетьмана, 27; ремонт будівлі (фарбування фасаду, електромонтажні роботи), за адресою: м. Київ, вул. Артема, 75; роботи по благоустрою території головного АБК ВАТ «Полтавський ГЗК», за адресою: Полтавська обл., м. Комсомольськ, вул. Будівельників, 16; ремонт офісних приміщень в будівлі цеху гермо клапанів, за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, відповідно.

Крім цього, між покупцем - ТОВ «Промжитлоінвест» та продавцем – ТОВ «Брокбудкепітал» укладено договір купівлі-продажу від 07.07.2014 №140702/1, відповідно до якого продавець зобов’язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов’язується прийняти його та оплатити.

Відповідно до пояснень представника позивача, перед укладенням договорів з метою запобігання укладенню правочинів з недобросовісним суб’єктом господарювання він учинив низку дій щодо перевірки наявності спеціальної податкової правосуб’єктності та добросовісності ТОВ «Брокбудкепітал», а саме, позивачем було запитано та отримано від контрагента документи про наявність державної реєстрації та стан юридичної особи контрагента в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; наявність державної реєстрації як платника податку на додану вартість; наявність ліцензії на право виконання будівельних робіт, на підтвердження чого надав суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтво про реєстрацію ТОВ «Брокбудкепітал» платником податку на додану вартість №200152419 та ліцензії на право зайняття ТОВ «Брокбудкепітал» господарською діяльністю, пов’язаною з створенням об’єктів архітектури (том ІІ а.с.74 - 151).

Лише після отримання всіх документів позивачем були укладені відповідні договори.

У зв’язку з цим, судом встановлено, що позивачем було вжито всіх необхідних від нього заходів стосовно перевірки наявності спеціальної податкової правосуб'єктності ТОВ «Брокбудкепітал», наявності дефектів у правовому статусі його контрагента (відсутність реєстрації як платника податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо) в офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість, що ведеться податковим органом.

На підтвердження поставки від ТОВ «Брокбудкепітал» товарів, позивачем до перевірки та матеріалів справи надані видаткові накладні від 17.07.2014 №1174, від 15.07.2014 №1173, від 14.07.2014 №1172, від 10.07.2014 №1171, від 09.07.2014 №1170, від 08.07.2014 №1169, від 04.07.2014 №1168, від 03.07.2014 №1166, від 03.07.2014 №1167, від 18.07.2014 №1175 та на підтвердження виконання ТОВ «Брокбудкепітал» на користь позивача ремонтних робіт - довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.

Суд не приймає до уваги як доказ безтоварності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Брокбудкепітал» твердження відповідача про ненадання позивачем до перевірки актів приймання виконання будівельних робіт, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів витребовування у позивача вказаних документів та відповідно акту відмови у наданні таких документів.

Водночас, на вимогу суду позивачем на підтвердження виконання ТОВ «Брокбудкепітал» на користь позивача ремонтних робіт приєднано до матеріалів справи відповідні акти приймання виконання будівельних робіт.

За результатами господарських операцій ТОВ «Брокбудкепітал» видано на користь ТОВ «Промжитлоінвест» податкові накладні від 25.07.2014 №1142, №1141, №1140, від 31.07.2014 №1143, №1144, №1147, №1165, №1164, №1145, №1146, №1162, №1161, №1160, №1159, №1158, №1157, №1156, №155, №1154, №1153, №1152, №1151, №1150, №1149, №1148, №1163, від 03.07.2014 №1167, №1166, від 04.07.2014 №1168, від 08.07.2014 №1169, від 09.07.2014 №1170, від 10.07.2014 №1171, від 14.07.2014 №1172, від 15.07.2014 №1173, від 17.07.2014 №1174, від 18.07.2014 №1175.

Як вбачається із змісту Акта перевірки, суми податку на додану вартість за вказаними податковими накладними включені позивачем до податкового кредиту за липень 2014 року.

Розрахунки між позивачем та ТОВ «Брокбудкепітал» здійснювались у безготівковій формі, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками по банківському рахунку позивача (том ІІ а.с.47-53).

У ході розгляду справи представник відповідача жодних заперечень щодо форми і змісту наданих позивачем письмових документів не висловив. Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам відповідач суду не надав.

Крім того, судом встановлено, що перелічені вище первинні документи містять усі необхідні реквізити, для надання їм юридичної сили, доказовості та містять достатню інформацію для розкриття змісту та обсягу вищевказаних господарських операцій.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки, жодних податкових правопорушень в діях позивача відповідачем не виявлено. Надані позивачем до перевірки документи відповідачем не проаналізовано.

Акт перевірки не містить жодних посилань на те, що установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Промжитлоінвест», ТОВ «Брокбудкепітал» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду, як на дату укладання чи виконання договорів, так і на дату складання податкових накладних.

Таким чином, на момент здійснення господарських операцій та видання податкових накладних, позивач та його контрагент були платниками податку на додану вартість, які зареєстровані відповідно до положень статті 183 Податкового кодексу України.

Статус позивача та його контрагента, як платників податку на додану вартість, не заперечувався сторонами.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що сума податкового кредиту позивачем сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних.

Крім цього, на неодноразову вимогу суду відповідач не надав жодних доказів того, що контрагент позивача не звітував до податкового органу, не відображав результати господарських операцій з позивачем та не сплатив до бюджету обов’язкових платежів.

У зв’язку з цим, у суду не виникає сумнівів щодо належного відображення результатів господарських операцій між позивачем та його контрагентом у податковій звітності.

У силу положень пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Таким чином, право платника податку на податковий кредит пов'язано з виникненням визначеної законом події та наявністю належним чином оформленого документа, який засвідчує суму сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість по дійсній операції, пов'язаній з господарською діяльністю платника податку.

Тобто, за змістом положень Податкового кодексу України наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту, за наявності необхідних підтверджувальних документів первинного бухгалтерського обліку.

Як вже зазначалось судом, податкові зобов'язання були визначені позивачеві у зв'язку з формуванням податкового кредиту за рахунок сум податку, сплачених контрагенту в складі вартості придбаних товарів та робіт.

Оскільки, на думку податкового органу, роботи фактично не виконувались, товари не поставлялись, а учасниками правочинів переслідувалась мета мінімізації податкових зобов'язань, угоди є безтоварними, а тому формування податкового кредиту за ними вчинено позивачем незаконно.

Водночас, відповідач не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку податкового кредиту за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності тверджень податкового органу про безтоварність господарських операцій, які покладено в основу висновків про безтоварність правочинів та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Однак, як вбачається із змісту Акта перевірки, податковим органом не перевірялось ТОВ «Брокбудкепітал» на предмет наявності у нього необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності, зокрема, основних фондів виробництва, наявності матеріальних ресурсів, кваліфікованого персоналу, господарсько-правових відносин з іншими суб'єктами господарювання у зв’язку з укладанням договорів оренди основних засобів виробництва, транспортних засобів; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб’єктами господарювання, щодо надання послуг або виконання робіт.

З метою забезпечення повного та об’єктивного розгляду справи суд, відповідно до ухвали від 02.03.2015 про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду витребував у відповідача, зокрема, письмову інформацію про наявність у контрагента позивача основних фондів виробництва (власних чи орендованих), управлінського персоналу тощо; форму № 1ДФ ТОВ «Брокбудкепітал»; письмову інформацію про наявність заборгованості у ТОВ «Брокбудкепітал» щодо сплати податків, зборів, обов’язкових платежів.

Однак, відповідачем вказаних вимог ухвали суду не виконано, запитуваних документів не надано та не повідомлено про причини неможливість їх надання.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з’ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, це не означає, що суд зобов’язаний взяти на себе тягар доказування та проведення перевірки контрагентів позивача замість сторони у справі - суб’єкта владних повноважень у відносинах з юридичною чи фізичною особою.

У зв’язку з цим суд констатує, що відповідачем не надано жодного доказу неможливості здійснення позивачем та його контрагентом зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу.

Вивчивши надані документальні підтвердження, судом не встановлено відсутності мети у позивача щодо реального настання правових наслідків та укладення правочинів задля заниження об’єкту оподаткування і несплати податків.

Факт виконання контрагентом робіт та поставки товарів підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів, робіт, посвідчується належним чином оформленими податковими накладними.

Як встановлено судом, усі наявні у матеріалах справи документи дають змогу визначити, які саме роботи виконувались, товари поставлялись, за якою ціною, між якими контрагентами.

Так, позивач зазначив, що придбання у ТОВ «Брокбудкепітал» робіт було обумовлено необхідністю своєчасного виконання позивачем своїх господарських зобов’язань перед замовниками будівництва ТОВ «Технобудсервіс 2006», ПрАТ «FC Realty», ТОВ «Будівельна компанія «Основа», ТОВ «Козацька стріла» на підтвердження чого надав договори підряду та докази на їх виконання, акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт, податкові накладні.

Як зазначив позивач, що не заперечувалось відповідачем, роботи виконувались з матеріалів позивача, як то передбачено умовами договорів, укладених між позивачем ТОВ «Технобудсервіс 2006», ПрАТ «FC Realty», ТОВ «Будівельна компанія «Основа», ТОВ «Козацька стріла». У зв’язку з цим, необхідні матеріали були придбані позивачем до початку виконання робіт.

Відповідно до письмових пояснень позивача (том IV а.с. 2, 18 39, 60-63), оскільки у процесі виконання робіт виникла необхідність у додатковому придбанні товарно-матеріальних цінностей відділом матеріально – технічного постачання було проаналізовано цінові пропозиції на товар та враховуючи, що ТОВ «Брокбудкепітал» було запропоновано найбільш оптимальні умови поставки будівельних товарів, у тому числі їх вартість та умови транспортування, позивачем було прийнято рішення про часткову закупівлю будівельних матеріалів саме у ТОВ «Брокбудкепітал».

Матеріали справи містять оборотно-сальдову відомість по рахунку 205 за січень-вересень 2014 року (склад «Росинка») та оборотно-сальдову відомість по рахунку 205 за 2014 рік (склад «ГОК - благоустрій території»), з яких вбачається рух, по закуплених у ТОВ «Брокбудкепітал» для виконання ним робіт, передбачених договорами субпідряду, ТМЦ.

Також, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем, придбання робіт та товарів у ТОВ «Брокбудкепітал» було обумовлено здійсненням позивачем діяльності, зазначеної у КВЕД.

Суд не приймає до уваги як доказ безтоварності господарських операцій ту обставину, що позивач мав у наявності власний персонал та штат для виконання замовлених будівельних робіт з огляду на таке.

Як пояснив у судовому засіданні позивач та не було спростовано відповідачем, замовлений об’єм робіт та термін його виконання не міг бути виконаний виключно за рахунок наявних ресурсів у позивача, оскільки відповідно до штатного розпису позивача його загальна чисельність з 05.06.2014 становить 48 осіб, з яких робочий персонал складав 20 осіб, які були залучені до виконання робіт у Київському палаці дітей та юнацтва, термін виконання яких закінчувався у липні 2014 року.

Враховуючи значний обсяг замовлених робіт, залучення ТОВ «Брокбудкепітал», як субпідрядника, було здійснено для збереження позитивного іміджу позивача.

Позивач також зазначив, що за роки існування ТОВ «Промжитлоінвест» зарекомендувало себе як надійна організація, заснувавши свою репутацію на успішному виконанні будівельних робіт і повному задоволенні запитів замовників. Всі роботи виконуються висококваліфікованими і відповідальними спеціалістами, що гарантує найвищу якість виконуваних робіт, дотримання всіх термінів і стандартів, а також використання сучасних технологій та матеріалів. Залучення для часткового виконання робіт субпідрядника ТОВ «Брокбудкепітал» було обумовлено наявністю двох чинників, а саме: досягнення матеріального економічного ефекту, оскільки за роботи виконані субпідрядником позивач заплатив менші грошові кошти ніж було перераховано позивачу первісним Замовником, тобто позивачем був отриманий прибуток з різниці вартості робіт які були сплачені позивачу та які він сплатив субпідрядній організації за роботи виконані у липні 2014 року; досягнення не матеріального економічного ефекту, який полягав у тому, що позивач зберіг свою репутацію як надійної будівельної організації, яка виконує свої зобов’язання у строк, незважаючи на значний обсяг замовлених робіт. За переконанням позивача вказана обставина сприяє попиту на залучення його для виконання робіт у майбутньому та отриманню доходів.

З дослідженого Акта перевірки вбачається, що посадові особи податкового органу факти виконання робіт та поставки товарів не перевіряли, безпосереднього аналізу фінансово-господарських документів не робили, а відобразили в акті перевірки лише суб'єктивні висновки посадових осіб податкового органу щодо осіб по ланцюгу постачання контрагента позивача.

Відтак, суд вважає, що висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентом є формальними та не об’єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов'язань та податкового кредиту позивачем.

Суд також не приймає до уваги як доказ правомірності прийняття оскаржуваних рішень твердження відповідача про те, що фактично роботи виконувались на об’єктах позивача не ТОВ «Брокбудкепітал», а його контрагентом - ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка», оскільки відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження даних висновків.

Водночас, суд констатує, що інформація, наведена в Акті перевірки про формування контрагентом позивача ТОВ «Брокбудкепітал» у липні 2014 року податкового кредиту за результатами господарських відносин із ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» на рівні 44,49 відсотків від загальної суми задекларованого ним податкового кредиту за цей період, не є належним та допустимим доказом порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податковим органом не встановлено правову природу цих взаємовідносин, не досліджено рух активів та не надано належних та допустимих доказів існування порушень законодавства контрагентом позивача у даному випадку.

Крім того, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять також інформації про господарські операції ТОВ «Брокбудкепітал» з третіми особами за результатами яких цим підприємством у липні 2014 року сформовані інші 53,51 відсотки суми податкового кредиту.

У зв’язку з цим суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості використання ТОВ «Брокбудкепітал» товарів, робіт та послуг, отриманих у цьому звітному періоді від інших постачальників, ніж ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка», для виконання своїх зобов’язань перед ТОВ «Промжитлоінвест».

Суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявні ліцензій серії АЕ № 280746 (том ІІ а.с.83) та серії АЕ № 290738 (том ІІ а.с.151) на право проведення ТОВ «Брокбудкепітал» господарської діяльності, пов’язаної із створенням об’єктів архітектури, які були видані Державною архітектурно-будівельною інспекцією України на строк з 13.12.2013 по 19.04.2014 та з 03.06.2014 по 01.04.2019, які є чинним та які, враховуючи приписи вимог законодавства в тому числі і про ліцензійну діяльність, видаються за умови надання відомостей про виробничо – технічну базу, склад працівників, технологію виробництва, інформаційно-правове та нормативно-правове забезпечення, про існуючу систему контролю якості виконання робіт.

Тобто, компетентний орган за один місяць до початку виконання ТОВ «Брокбудкепітал» замовлених позивачем робіт, здійснив повторну відповідну перевірку щодо наявності у ТОВ «Брокбудкепітал» відповідного персоналу, виробничої бази та потужностей для виконання будівельних робіт та вдруге видав йому відповідну ліцензію.

У свою чергу відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не надано суду жодного доказу щодо відсутності саме у ТОВ «Брокбудкепітал» всіх необхідних умов для виконання взятих на себе господарських зобов’язань як на дату проведення господарських операцій так і на дату розгляду справи по суті заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищезазначені обставини та наявні у матеріалах справи докази суд дійшов висновку, що укладені між позивачем та ТОВ «Брокбудкепітал» правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданим, факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентом враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Водночас, позивач під час судового розгляду довів суду належними та достатніми доказами факт придбання товарів та робіт. Надані позивачем докази є переконливими і достатніми для беззаперечного висновку суду щодо реальності господарських операцій та використання придбаних товарів та робіт у власній господарській діяльності з урахуванням видів діяльності за КВЕД.

Слід також зазначити, що обов’язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення чинного законодавства є персоніфікованими. Це означає, що на особу не може покладатися відповідальність за правопорушення, вчинені іншими особами.

Таким чином, в основу притягнення позивача до податкової відповідальності не може бути покладено висновки про порушення законодавства його контрагентами без фактичного встановлення порушень податкового законодавства самим позивачем.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентом у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості; твердження про відсутність факту поставки товарів та робіт спростовується наявними матеріалами справи; суду не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин, що позбавляли б позивача права на формування податкового кредиту, не доведено його недобросовісності суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Жодних заяв з приводу відшкодування судових витрат позивачем суду не заявлено у зв’язку з цим, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови 24 квітня 2015 року.