Справа № 2а-2310/12/0370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 147824/12/9104
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Гінди О.М., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2012 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі Волинської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

УПФ України в Луцькому районі Волинської області 19.07.2012 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1, в якому просило стягнути заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік в сумі 4010,30 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі заборгованість по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік в сумі 4010,30 грн. (чотири тисячі десять гривень, тридцять копійок).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що у 2011р. сплатила єдиний податок відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування» з якого здійснено відрахування на загальнодержавне пенсійне страхування відповідно до діючого законодавства, яке цей порядок регулювало у 2011р., а тому заборгованості з цього приводу фактично не мала.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 20 листопада 1997 року зареєстрована Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_1 (а.с.5).

У 2011 році вона перебувала на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується додатком 5 до звіту (а.с.4).

ФОП ОСОБА_1 зареєстрована в УПФ України в Луцькому районі як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 4 010,30 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем добровільно не погашена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 3 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону, платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 цього ж Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 8 статті 9 цього Закону, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період.

Пунктом 3.2 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 року №22-2, передбачено, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, самі за себе і за членів сім'ї, які беруть участь у провадженні підприємницької діяльності; особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт один раз на рік до 1 квітня року, наступного за базовим звітним періодом.

Базовим звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Єдиний внесок, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Як видно з матеріалів справи, відповідно до звіту згідно з додатком 5 Порядку (а.с.4), поданого відповідачем до УПФ України в Луцькому районі фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у звітному періоді отримала сумарний дохід 11 557,00 грн. З нарахованого доходу єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування всього становить 4 010,30 грн. Борг за 2011 рік відповідачем не сплачено, тобто заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік становить 4 010,30 грн. (а.с.3).

Частиною 2 статті 12 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що одним із обов'язків Пенсійного фонду є здійснення контролю за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску, а згідно з пунктом 7 частини 1 статті 13 цього Закону Пенсійний фонд та його територіальні органи мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Посилання апелянта на те, що у неї не має заборгованості по податках за 2011 рік не заслуговують на увагу, так як не спростовують її обов»язку сплатити борг по єдиному соціальному внеску.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає підставною та обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі заборгованість по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік в сумі 4010,30 грн., та погоджується з висновком щодо задоволення позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2012 року у справі №2а/0370/2310/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді О.М. Гінда

М.П. Кушнерик