Справа № 813/800/15
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року № 813/800/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Бравчук Д.Є., Фуртак А.В.

за участі представників:

позивача Зачек Г.М.

відповідача Вітко І.Б., Фарович Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Львівським окружним адміністративним судом отримано позовну заяву, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відшкодуванню суми виплаченої пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва в сумі 849,96 грн. за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року.

Посилається на те, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Позивач стверджує, що ним понесено витрати на виплату пенсії по інвалідності гр. ОСОБА_4 внаслідок трудового каліцтва на загальну суму 849,96 грн. за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року, а відтак відповідач зобов'язаний відшкодувати вказану суму заборгованості.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких такий просить в позові відмовити, зазначив, що механізм відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено Порядком відшкодування витрат, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04 березня 2003 року №55-4/4, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за №376/7697. Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Однак цей Порядок не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків підлягає застосуванню лише при відсутності спору. Також вказав, що особова справа гр. ОСОБА_4 у Відділенні відсутня, а тому, на його думку, у Фонду немає жодних правових підстав для здійснення відшкодувань Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві. Крім того, акт про нещасний випадок (складений на гр. ОСОБА_4, згідно свідоцтва про переміну прізвища - ОСОБА_4.) не відповідає вимогам діючого на той час Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві від 17.08.1989 року №8-12, а саме: у пункті 10 акту не зрозуміло при яких обставинах стався нещасний випадок, у пункті 11 відсутні причини нещасного випадку, копія акта не завірена нотаріально. Жодних доказів, які б освідчили про отримання пенсії гр. ОСОБА_4 внаслідок нещасного випадку не додано. Відтак, позовні вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими.

Представники відповідача таку позицію підтримали, просили відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до акта №б/н форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 11.12.1990 року нещасний випадок з гр. ОСОБА_4 стався 16.11.1990 року під час виконання робіт в АДРЕСА_1, Львівська область). Згідно з протоколом Галицького управління Пенсійного фонду України №16909 від 10.02.2004 року гр. ОСОБА_4 з 06.11.2003 року призначено пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Згідно витягу із акта огляду МСЕК серії ЛВА-1 034211 №164245 вбачається, що ОСОБА_4 встановлена третя група інвалідності, безстроково, у зв'язку з трудовим каліцтвом.

На підтвердження факту нарахування та виплати пенсій гр. ОСОБА_4 за період липень-грудень 2014 року позивач надав відповідну довідку №2095 від 26.03.2015 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії.

Витрати на виплату гр. ОСОБА_4 пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва за період липень-грудень 2014 року на загальну суму 849,96грн. (по 141,66 грн. щомісяця) позивач включав в акти звірок за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад грудень 2014 року, проте Відділення виконавчої дирекції Фонду відмовилося приймати ці виплати до відшкодування з тих мотивів, що акт про нещасний випадок на виробництві не оформлений у відповідності до чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року за №16/98-ВР (далі - Основи, тут і надалі - в редакції закону, чинного у період виникнення спірних правовідносин) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Відповідно до п.4 ст.25 Основ, за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХIV (далі - Закон №1105-XIV), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене частиною 2 статті 24 Закону №1105-XIV, відповідно до пункту 5 якої, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між фондом і страховиком з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до ст.21 Закону №1105-XIV, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР) підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Такий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 21-1087во06 та від 12 червня 2012 року № 21-165а12. Встановлене п. 7 Порядку правило та механізм взаєморозрахунків на централізованому рівні між Фондом та ПФУ розраховані на відсутність спору та реалізуються за наслідками попередньо здійснених згідно з пунктами 5, 6 Порядку звірок витрат за особовими справами потерпілих, складання актів таких звірок, узгодження й подання відповідних довідок.

Вимоги управління ПФУ про відшкодування відділенням Фонду витрат, пов'язаних із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідають змісту його прав як робочого органу ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат та узгоджуються із компетенцією виконавчої дирекції Фонду, основними завданнями якої згідно з Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженим постановою правління Фонду від 20 квітня 2001 року № 15, крім іншого, визначено виконання завдань та основних принципів страхування від нещасного випадку, фінансування страхових виплат, а до повноважень у сфері здійснення процедури страхування та координації страхової діяльності віднесено, зокрема, співпрацю з фондами з інших видів соціального страхування щодо відшкодування витрат, понесених ними у зв'язку з матеріальним забезпеченням потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та представництво інтересів страховика в органах державної виконавчої влади, органах місцевого самоврядування і судах.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року №21-129а13.

Щодо твердження відповідача про відсутність у Пенсійного фонду України права передавати Фонду документи для проведення соціальних виплат у формі пенсії по інвалідності, то, як встановив суд, такі доводи ґрунтуються на покликанні на Інструкцію про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, яка затверджена постановою Фонду від 20.04.2001 року №10, а також на ст.ст.35, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (в редакції, чинній до 01.01.2015 року). При цьому відповідач наголошує на обов'язку Фонду розглядати справи про призначення страхових виплат та цільних послуг , а також приймати відповідне рішення на підставі заяви потерпілого та за наявності усіх документів.

У ст.35 названого вище Закону, на яку покликається відповідач, зазначено про документи, які подаються для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Відповідно до ч.1 ст.36 того ж Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

У п.1 Інструкції, яка затверджена постановою Фонду від 20.04.2001 року №10, зазначено, що відповідно до цієї Інструкції здійснюється передача відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення (далі - відділення виконавчої дирекції Фонду) документів, які підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхові виплати, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Відповідно до п. 2 цієї Інструкції відділення виконавчої дирекції Фонду приймають документи на тих працівників (членів їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01.04.2001 року та право яких встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків. У п. 8 Інструкції також зазначено, що прийняття особових справ потерпілих оформлюється актом прийняття-передачі (додаток 3). Акт прийняття-передачі складається у двох примірниках, завіряється підписами керівника підприємства (установи, організації), яке передало справи потерпілих (або його довіреної особи), та начальника відділення виконавчої дирекції Фонду, скріплюється печатками страхувальника та страховика.

На підставі системного аналізу наведених норм суд приходить до висновку, що Інструкція, на яку покликається відповідач, регулює відносини між страховиком і страхувальником при настанні страхового випадку, з яким закон пов'язує страхові виплати та надання соціальних послуг, проте не стосується відносин, які виникли між двома страховиками у зв'язку виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві. В даному випадку відносини, що виникли між управлінням Пенсійного фонду України та Відділенням виконавчої дирекції Фонду регулюються спільною Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Пенсійного фонду України від 04.03.2003 року № 5-4/4, згідно з п. 4 якої відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, зокрема сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки цієї пенсії.

Стосовно доводів відповідача про наявність недоліків в акті про нещасний випадок форми Н-1, які як зазначив відповідач полягають у відсутності в акті відомостей про причини нещасного випадку, у незавершеному викладі обставин нещасного випадку, а також у тому, що копія акта нотаріально не завірена, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з підп.1.5 п.1 «Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві» від 17.08.1989 року (яке діяло на час, коли стався нещасний випадок з позивачем) відповідальність за правильне та своєчасне розслідування нещасних випадків на виробництві, складанні актів по формі Н-1 несе керівник структурного підрозділу. Відтак, обов'язок належно оформити акт по формі Н-1 законодавством покладено на адміністрацію підприємства. Крім цього, в судовому засіданні було оглянуто пенсійну справу гр. ОСОБА_4, в якій знаходився оригінал акту про нещасний випадок на виробництві від 11.12.1990 року.

З акта про нещасний випадок форми Н-1 слідує, що 16.11.1990 року за розпорядженням директора РПК бригада встановила металічну дверну раму в Будинку побуту с. Великий Любінь розміром 2,2 м на 2,5 м. Для установки рами необхідно було встановити штирі кріплення з арматури в цегляну стіну. ОСОБА_7 і ОСОБА_8 тримали раму, а ОСОБА_4 забивав штир. О 15:00 год. під час удару від штиря відлетіла окалина і попала в ліве око ОСОБА_4, зі слів якого, різкої болі не відчув, припинивши роботу, робочі роділилися і роз'їхалися по домах. 17.11.1990 року стан здоров'я ОСОБА_4 різко погіршився, він попросив сусіда і той завіз його в лікарню швидкої допомоги, де йому була зроблена операція по видаленню інородного тіла з лівого ока.

Стосовно змісту акта, то в ньому зазначено про обставини, за яких стався нещасний випадок, при цьому виклад цих обставин дає можливість зрозуміти перебіг події і власне її завершення, зокрема те, що травма, яку отримав гр. ОСОБА_4 є такою, що настала внаслідок трудового каліцтва. Тому доводи відповідача в цій частині суд вважає необґрунтованими. Про причини нещасного випадку, то в тому ж акті форми Н-1 вони також зазначені - «незадовільна організація виробництва робіт», тому твердження відповідача з цього приводу теж безпідставні.,

Крім того, на підтвердження факту настання 16.11.1990 року нещасного випадку з ОСОБА_4 на робочому місці і в робочий час та настання, як наслідок, трудового каліцтва позивачем до матеріалів справи долучено: протокол-представлення засідання комісії про призначення йому пенсії по ІІІ групі інвалідності внаслідок трудового каліцтва та довідку №67 від 08.07.1991 року. Також додано розпорядження на перерахунок пенсій гр. ОСОБА_4

Судом не враховуються посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів факту виплати спірних сум, так як у матеріалах справи такі докази наявні, а саме: довідка №2095 від 26.03.2015 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії гр. ОСОБА_4

За наведених вище обставин суд приходить до висновку про те, що витрати Управління ПФУ у Личаківському районі м. Львова у зв'язку з виплатою та доставкою гр. ОСОБА_4 пенсії по інвалідності за період липень-грудень 2014 року на загальну суму 849,96 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду.

Як вбачається із довідки про розрахунок витрат на виплату пенсії гр. ОСОБА_4 за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року, загальна сума фактичних витрат позивача на виплату та доставку пенсії за вищевказаний період, яка підлягає відшкодуванню, становить 849,96 грн. Оскільки станом на дату судового розгляду справи заборгованість відповідача на зазначену вище суму не погашена, позовні вимоги УПФУ у Личаківському районі м. Львова є обґрунтованими, документально підтвердженими, тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові на користь Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова заборгованість по відшкодуванню суми виплаченої пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року в сумі 849 (вісімсот сорок дев'ять) гривень 96 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.