Справа № 804/2678/14
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2015 рокусправа № 804/2678/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - Шевченко О.Г. (довіреність від 12 січня 2015 року),

відповідача: - Курпай Г.В. (довіреність від 05 січня 2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року

у справі № 804/2678/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стальсервіс»

до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стальсервіс» звернулося у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 12 грудня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 544702,50 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стальсервіс» заперечує проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, на підставі наказу від 26 вересня 2013 року № 376, згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стальсервіс» з питання правильності відображення у податковому обліку проведених експортних операцій за період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2013 року, за результатами якої складено акт від 14 жовтня 2013 року № 1091/22-6/31646329.

Перевіркою встановлено порушення підпунктів 14.1.179, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.3 статті 198, підпункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 363135,79 грн.

На підставі акту перевірки від 14 жовтня 2013 року Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 12 грудня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 544702,50 грн., в тому числі 363135,00 грн. за основним платежем та 181567,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з такими діями та рішенням позивачем 20 грудня 2013 року подано скаргу до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення на яку 03 січня 2014 року отримано рішення про продовження строку розгляду скарги до 18 лютого 2014 року.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, за перевіряємий період в акті перевірки зазначені дві господарські операції щодо експорту товару, при цьому податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 12 грудня 2013 року № винесено стосовно останній з них.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стальсервіс» та товариством з додатковою відповідальністю «Перечинський лісохімічний комбінат» укладено договір від 20 травня 2013 року № 101-226-FA13/363, за умовами якого в травні та червні 2013 року позивачем придбано брикети з деревного вугілля та деревне вугілля загальною вартістю 2144347,20 грн., в тому числі ПДВ 357391,20 грн. для подальшої його реалізації на експорт. Виконання умов договору підтверджується видатковими накладними та податковими накладними. Крім того, позивачем повернуто товару на загальну суму 436764,00 грн., у зв'язку з чим продавцем надано Розрахунок від 25 червня 2013 року № 187 про коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної. Суми податку на додану вартість включено до податкового кредиту у травні-червні 2013 року.

Для подальшого здійснення господарської діяльності товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стальсервіс» з товариством з обмеженою відповідальністю торгівельно-промисловою компанією «Укрхімекспорт» укладено договір комісії від 27 травня 2013 року № 401-228-NA13, за умовами якого позивачем доручено комісіонеру організацію та проведення продажу товару на експорт. На виконання умов договору контрагентом протягом червня 2013 року експортовано товар на користь нерезидентів, що підтверджується вантажними митними деклараціями та звітом. Транспортування товару здійснювалось контрагентом з наступним відшкодуванням позивачем. Надані послуги щодо перевезення сплачені у складі розрахунків за реалізований товар.

Реалізація товару на експорт проведено за нульовою ставкою податку на додану вартість на загальну суму 1923382,83 грн. Результатом здійсненої господарської операції з урахуванням всіх супутніх витрат на здійснення господарської операції є прибуток у сумі 107703,86 грн. (без ПДВ).

Згідно з частиною 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Пунктом 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати відповідні обов'язкові реквізити.

Відповідно до пункту 139.1.9 частини 139.1 статті 139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд погоджується з доводами позивача про підтвердження саме актом перевірки наявності всіх необхідних документів, що підтверджують здійснення господарських операцій, їх достовірність та відповідність вимогам чинного законодавства, а також факт проведення розрахунків з продавцем товару та комісіонером.

Пунктом 195.1.1 статті 195 Податкового кодексу України визначено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з експорту товарів (супутніх послуг), якщо їх експорт підтверджено митною декларацією, оформленою згідно до вимог митного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що такі документи наявні у позивача. Крім того встановлена прибутковість господарської операції в сумі 108262,86 грн.

Діючим законодавством України не визначена заборона чи обмеження щодо включення до складу податкового кредиту податку на додану вартість, сплаченого в ціні придбання товару, що в подальшому реалізується на експорт.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стальсервіс».

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим