Справа № 750/4141/13-а (2-а-750/424/13)
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/4141/13-а (2-а-750/424/13) Головуючий у 1-й інстанції: Коверзнев В.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання нарахування та виплати пенсії, як дитині війни,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахування та виплати пенсії, як дитині війни, за період починаючи з 09 липня 2007 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2011 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено. Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 09 липня 2007 року по 29 червня 2010 року включно залишено без розгляду.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2011 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області по виплаті ОСОБА_3 надбавки до пенсії в період з 30 червня 2010 року по 28 січня 2011 року включно, в розмірі меншому ніж встановлено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Зобов»язано Головне управління Пенсійного фонду в Чернігівській області здійснити перерахунок розміру надбавки до пенсії ОСОБА_3 за період з 30 червня 2010 року по 28 січня 2011 року включно, і сплатити йому заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку за відрахуванням вже сплаченої суми.

Не погоджуючись з постановою суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою.

Також, з апеляційною скаргою на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2011 року звернувся позивач - ОСОБА_3

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2011 року залишено без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2011 року задоволено частково. Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2011 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та в частині зобов'язання вчинити певні дії та залишення без розгляду адміністративного позову в частині вимог за період з 09 липня 2007 року по 29 червня 2010 року - скасовано та постановлено нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області по виплаті ОСОБА_3 надбавки до пенсії в період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 29 червня 2010 року включно, в розмірі меншому, ніж встановлено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - 30 відсотків мінімальної пенсії з а віком. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду в Чернігівській області здійснити перерахунок розміру надбавки до пенсії ОСОБА_3 за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 29 червня 2010 року включно, і сплатити йому заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку за відрахуваням вже сплаченої суми. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є особою, що належить до соціальної категорії громадян "діти війни", в розумінні ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2001 року № 2195-IV, а відтак, на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені цим Законом.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Згідно ст. 6 Закону № 2195-IV, особам, що належать до соціальної категорії громадян «діти війни», з 01.01.2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Однак, відповідач, всупереч ст. 6 Закону № 2195-IV, виплачував ОСОБА_3 щомісячне підвищення до пенсії у меншому розмірі, в зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 вищевказаного Закону, фінансове забезпечення державних соіальних програм здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV, згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року № 2017-ІІІ, основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій, зокрема, включається мінімальний розмір пенсії за віком.

Положенням ст. 19 Закону № 2017-III передбачено, що виключно законами України визначається, зокрема, мінімальний розмір пенсії за віком.

Оскільки будь-яким іншим законом, крім Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії не встановлений, відсутні правові підстави для застосування будь-якої іншої величини, ніж встановлена Законом № 1058-IV, для розрахунку підвищення пенсії позивачу як дитині війни.

Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, заперечуючи проти позову, посилається на те, що, здійснюючи нарахування і виплату позивачу надбавки до пенсії, відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530, якою щомісячне підвищення до пенсії встановлено в розмірі, меншому ніж встановлено статтею 6 ЗаконуУкраїни "Про соціальний захист дітей війни".

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, згідно ст.99 КАС України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2011 року задоволено частково. Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2011 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та в частині зобов'язання вчинити певні дії та залишення без розгляду адміністративного позову в частині вимог за період з 09 липня 2007 року по 29 червня 2010 року - скасовано та постановлено нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З набранням чинності КАС України 1 вересня 2005 року всі публічно-правові спори, у яких хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень, віднесені до підсудності адміністративних судів (частини 1, 2 ст. 2, пункти 1, 2, 7 ч. 1 ст. 3 КАС України). Окружним адміністративним судам відповідно до ч. 2 ст. 18 КАС України, в редакції Закону України від 06.07.2005 року № 2747-IV, були підсудні всі адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, їх посадова чи службова особа, крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки. Такий обсяг предметної підсудності містив і правові спори, пов'язані із соціальними виплатами, якщо відповідачем у справі був будь-який із вказаних органів чи посадовців - суб'єкт владних повноважень.

Законом України «Про внесення змін до статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України щодо предметної підсудності адміністративних справ місцевим загальним судам як адміністративним судам» від 25.12.2008 року № 808-VI до КАС України внесені зміни, за якими спори, пов'язані із соціальними виплатами, на підставі нового пункту 3 ч. 1 ст. 18 КАС України почали розглядати за підсудністю місцеві загальні суди в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 2 розділу I Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами»від 18.02.2010 року № 1691-VI (Закон набрав чинності 10.03.2010 року) пункт 3 ч. 1 ст. 18 КАС України виключено.

Відповідно до пункту 1 розділу I Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами»від 18.02.2010 року № 1691-VI частину 1 ст. 15 ЦПК України було викладено в такій редакції:

« 1.Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 2) спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства».

Як було вищезазначено, ОСОБА_3 є особою, що належить до соціальної категорії громадян «діти війни», в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2001 року № 2195-IV.

Згідно ст. 6 Закону № 2195-IV, особам, що належать до соціальної категорії громадян «діти війни», з 01.01.2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Проте, Головне управліннія Пенсійного фонду України в Чернігівській області, всупереч ст. 6 Закону № 2195-IV, виплачувало позивачу щомісячне підвищення до пенсії у меншому розмірі.

З огляду на зазначене, ОСОБА_3 04.06.2010 року звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги (справа № 2-5085/10).

Колегія суддів зазначає, що на час звернення позивача до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них - розглядались судами у порядку цивільного судочинства.

Однак, положеннями пунктів 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.09.2010 року № 19-рп/2010 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» (далі - Рішення № 19-рп/2010) визнано такими, що не відповідають Конституції України, норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами»від 18.02.2010 року № 1691-VI та Цивільного процесуального кодексу України, якими справи, пов'язані із соціальними виплатами, що підлягали розгляду адміністративними судами, було передано місцевим загальним судам для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення № 19-рп/2010 встановлено, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18.02.2010 року № 1691-VI та Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 09.09.2010 року відновлено дію положення КАС України, що діяло до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами», зокрема, положення п. 3 ч. 1 ст. 18, якими встановлювалося, що всі адміністративні справи у спорах фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

З огляду на вищезазначене, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2010 року провадження у справі № 2-5085/10 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги було закрито та роз'яснено право на звернення до суду з позовом в порядку КАС України.

Так, 25 листопада 2010 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова в порядку КАС України із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2010 року позов залишено без розгляду , згідно ч. 1 п. 5 ст. 155 КАС України.

30 грудня 2010 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з даним позовом, в якому заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, оскільки причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є поважними.

В силу ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали), адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З огляду на вищевказані обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску позивачем встановленого строку звернення до адміністративного суду, згідно ст.99 КАС України, є поважними, а тому судом першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_3 правомірно задоволено частково.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Аналізуючи вищезазначені обставини справи та норми законодавства, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області слід залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2013 року - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 183- 2, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.