Справа № 820/3657/15
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 квітня 2015 р. № 820/3657/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі секретаря судового засідання -Абояна І.І.,

представника заявника - Головко А.І.,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Красноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківської області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду в порядку ст.183-3 КАС України із поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, застосованого на підставі рішення в.о. начальника Красноградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області про застосування адміністративного арешту майна від 09.04.2015 року.

В обґрунтуванні заявленого подання податковий орган зазначив, що на підставі наказу від 18.03.2015 року № 30 "про організацію проведення фактичних перевірок" та направлень на перевірку №№ 334-335 від 30.03.2015 року фахівцями позивача 31.03.2015 року здійснено виїзд на фактичну перевірку відповідача за юридичною адресою: АДРЕСА_1., за місцем знаходження АЗС, яка належить ФОП ОСОБА_2 Проте працівником відповідача в порушення вимог п.п.16.1.9 п.16.1 ст.16, п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПКУ відмовлено в допуску посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області до проведення фактичної перевірки, про що складено акт не допуску до проведення фактичної перевірки від 31.03.2015 року № 5/223/НОМЕР_1 та відповідно прийняте рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

В судовому засіданні представник заявника просив задовольнити вказане подання.

Відповідач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, правом надати заперечення не скористався.

Відповідно до ч. 8 ст. 183-3 КАС України у разі постановляння судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає у триденний строк, але не пізніше ніж протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду, постанову по суті заявлених вимог, яка підлягає негайному виконанню.

Розгляд подання відбувається за участю органу доходів і зборів, що його вніс, та платника податків, стосовно якого його внесено.

Неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду подання.

Таким чином, відповідач є належним чином повідомлений про наслідки неподання заперечень проти подання та необхідних документів або заяви про визнання подання до суду, з огляду на що суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи подання, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши рішення заявника на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований як фізична особа - підприємець та перебуває на податковому обліку в Зачепилівському відділенні Красноградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області.

Відповідно до пп. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Отже, норма пп. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України відокремлює право органу державної податкової служби проводити документальні перевірки (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) від камеральних та фактичних.

Системний аналіз положень статей 75, 77 - 81 Податкового кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що поняття камеральної, документальної та фактичної перевірок є розмежованими, та мають різне призначення, підстави та порядок проведення.

Закріплені в пп. 16.1.13, 16.1.19 п. 16.1 ст. 16, пп. 20.1.11 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України компетенція контролюючих органів та обов'язок платників податків є необхідними умовами для забезпечення виконання приписів частини першої статті 67 Конституції України, згідно з якою кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до положень п.п. 80.2.2-80.2.4, 80.2.6 п.80.2. ст.80 ПК України в.о. начальника ГУ Державної фіскальної служби у Харківській області 18.03.2015 видано наказ № 30 про організацію проведення фактичних перевірок.

На підставі наказу №30 від 18.03.2015 року фахівцям податкового органу видано направлення на перевірку від 30.03.2015 року №№ 334-335- а.с.11-12. З метою проведення фактичної перевірки відповідача з питань дотримання вимог законодавства щодо регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв фахівцями податкового органу 31.03.2015 року здійснено вихід за адресою підприємства, а саме: АДРЕСА_1,- проте до проведення перевірки перевіряючих допущено не було, про що складено акт від 31.03.2015 року № 5/223/НОМЕР_1 -а.с.13

09.04.2015 р. о 14 год. 40 хв. в.о. начальника Красноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківської області, винесено рішення № 1 про застосування умовного арешту майна платника податків, а саме: застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків СГ-ФО ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника шсізтків НОМЕР_1, що перебуває (розміщене, зберігається) на АЗС за адресою: АДРЕСА_1.

Підпунктом 20.1.4. п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України передбачено право контролюючих органів, до яких належить заявник, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Згідно з пп.16.1.9 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи.

Відповідно до пп.16.1.13 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що відповідно до п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Підпунктом 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби. Отже, вказана норма передбачає дві обставини, за наявності яких може бути застосований арешт майна платника податків: 1) платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення; 2) платник податків відмовляється від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Процедура допуску посадових осіб до проведення перевірки регламентована статтею 81 Податкового кодексу України і однаково застосовується як для документальних, так і для фактичних перевірок.

За правилами, передбаченими п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, встановлених у цій нормі документів.

Абзацом 5 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється (абзац 6 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України).

Відповідно до абзаців 7 - 8 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України при пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Судом взято до уваги, що п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України містить вичерпний перелік підстав для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників) від допуску до перевірки на інших підставах не дозволяється.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача від допуску посадових осіб податкової інспекції до проведення фактичної перевірки є безпідставною.

Аналізуючи норми Податкового кодексу України можна зробити висновок про те, що поняття відмови від проведення перевірки і поняття відмова від допуску до проведення перевірки мають самостійний правовий зміст, а тому повинні розглядатися як нетотожні поняття.

Отже, суд приходить до висновку, що приписи пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України поширюються на випадки застосування арешту майна платника податків у разі: або відмови від проведення документальної перевірки, або недопуску до перевірки будь-якого виду, якщо для такої перевірки передбачено застосування процедури допуску. Відповідно, арешт активів можна застосувати як за відмову від допуску до документальної перевірки, так і в разі відмови від допуску до іншого виду перевірки, зокрема фактичної перевірки.

Арешт майна може бути повним або умовним. (Пункт 94.5 ст.94 Податкового кодексу України.)

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. (Пункт 94.10 ст.94 Податкового кодексу України.)

Відповідно до п.4.1 п.4 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2011 N1398, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 січня 2012р. за N9/20322, керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість подання Красноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківської області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, у зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.94 КАС України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 183-3, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання Красноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківської області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків - задовольнити.

Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_2, яке перебуває (розміщене, зберігається) на АЗС за адресою: АДРЕСА_1, накладений рішенням в.о. начальника Красноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківської області про застосування адміністративного арешту майна від 09.04.2015 року.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

У повному обсязі постанова виготовлена 20.04.2015 р.

Суддя Рубан В.В.