Справа № 808/206/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року о 10 год 45 хв.Справа № 808/206/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Федорук І.В.

за участю представників:

позивача - Черкашина І.І., Чепіги В.В.,

відповідача - Терехової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Дунаєвецький арматурний завод»

до Запорізької митниці Державної фіскальної служби

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Дунаєвецький арматурний завод» до Запорізької митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00794, видану Запорізькою митницею Міндоходів 17.12.2014;

- скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000468/2 від 17.12.2014;

- зобов'язати відповідача прийняти митну декларацію №112050000/2014/027000 від 11.12.2014 та визначити митну вартість за ціною договору (основним методом).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем надано всі необхідні документи на підтвердження митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлення при перевірці розбіжностей є безпідставними. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не було надано усіх витребуваних документів, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за першим методом. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та компанією Shijiazhuang Paton Fittings Co., Ltd, Китай, укладено контракт №20-08-14 від 20.08.2014 (далі-Контракт) на поставку деталей трубопроводу партіями на умовах CIF порт «Odessa», Україна, відповідно до правил Інкотермс 2010.

На виконання умов Контракту позивачем імпортовано на митну територію України товар, а саме фланці Ру10 з вуглецевої сталі ГОСТ 12820-80: DN 15-150 шт., DN 20-300 шт., DN 25-400 шт., DN 32-100 шт., DN 40-800 шт., DN 50-1800 шт., DN 65-600 шт., DN 80-600 шт., DN 100-1000 шт., DN 125-50 шт., DN 150-400 шт., DN 200-200 шт. та фланці Ру16 з вуглецевої сталі плоскі ГОСТ 12820-80: DN 40-100 шт., DN 50-500 шт., DN 80-200 шт., DN 100-100 шт., DN 200-200 шт., DN 250-100 шт., DN 300-50 шт., DN 400-10 шт., DN 500-10 шт.

Для здійснення митного оформлення товару 11.12.2014 позивачем засобами електронного зв'язку до митного посту «Запоріжжя - центральний» Запорізької митниці Міндоходів подано митну декларацію №112050000/2014/027000, відповідно до якої заявлена митна вартість товарів у розмірі 23 790,89 доларів США, за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

Разом з вантажно-митною декларацією позивачем для оформлення товару надано пакет документів, а саме:

- платіжні доручення в іноземній валюті №8 від 25.09.2014, №10 від 01.12.2014, №11 від 02.12.2014;

- електронний каталог товарів постачальника від 11.12.2014;

- прайс-лист постачальника;

- калькуляцію на виготовлення імпортованих товарів;

- зовнішньоекономічний договір;

- додаток-специфікацію до договору;

- рахунок-фактура (інвойс);

- пакувальний лист.

Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а саме:

- специфікацією від 21.08.2014 №1 до контракту від 20.08.2014 №20-08-14 передбачені наступні умови оплати: «30% - передплата; 70% - протягом 10 днів після отримання копії коносаменту», натомість у інвойсі від 21.08.2014 № 140821 зазначені умови оплати «30% - передплата; 70% - протягом 10 днів після відвантаження товару в порту». Зазначений факт не дає можливості впевнитись у дотриманні умов контракту;

- згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості щодо умов продажу товару, зокрема термін поставки товару. Наданий до митного оформлення прайс-лист від 20.08.2014 б/н не містить даних відомостей. Крім того, ціни на товар у прайс-листі зазначено на умовах поставки «FOB Китай».

У зв'язку із встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, митницею Міндоходів 12.12.2014 направлено електронне повідомлення декларанту, із зазначенням про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та про необхідність надати наступні додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; інші документи для підтвердження митної вартості за бажанням декларанта.

12.12.2014 на виконання вимог митного органу позивачем додатково надано письмові пояснення щодо встановлених розбіжностей та документи:

- чотири «прінт-скріни» сайтів та пропозицій чотирьох інших виробників цього ж товару з Китаю, що вивчались позивачем в ході маркетингового дослідження;

- бухгалтерські документи продавця: три банківські виписки про отримання передоплати від покупця.

Після розгляду наданих позивачем митному органу вантажно-митних декларацій та додаткових документів відповідачем 17.12.2014 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000468/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00794.

Позивач, не погодившись з карткою відмови в прийнятті митної декларації та рішеннями про коригування митної вартості товару, звернувся з позовом до суду.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Відповідно ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно ч.1 ст.257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Згідно ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок базується на положеннях основного принципу, закріпленого у ст. VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі «Оцінка товарів для митних цілей», згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито або аналогічного товару.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.53 Митного кодексу України митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в поданих документах. Проте, наявність розбіжностей є суб'єктивною думкою працівників митного органу та може бути спростована в ході судового розгляду.

При розгляді справи судом встановлено, що позивачем на виконання запитів, отриманих від митного органу, надавались додаткові документи, а саме: чотири «прінт-скріни» сайтів та пропозицій чотирьох інших виробників цього ж товару з Китаю, що вивчались позивачем в ході маркетингового дослідження; бухгалтерські документи продавця: три банківські виписки про отримання передоплати від покупця з поясненнями щодо інших розбіжностей.

Проте, митний орган дійшов висновку, що надані на запит позивачем додаткові документи не усувають виявлених під час перевірки недоліків та не підтверджують заявлену митну вартість товару.

Згідно вимог ч.4 ст.57 МКУ проведено процедуру консультацій між митницею та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. За результатами проведеної консультації прийнято рішення про визначення митної вартості товару, що імпортується, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості. Товар по вищевказаній вантажно-митній декларації був випущений у вільний обіг у відповідності до Х розділу Митного кодексу України.

Разом з тим, суд не погоджується з висновками митного органу про те, що надані позивачем документи мають розбіжності, які не підтверджують заявлену позивачем митну вартість імпортованого товару, з огляду на наступне.

Щодо виявленої розбіжності: «специфікацією від 21.08.2014 №1 до контракту від 20.08.2014 №20-08-14 передбачені наступні умови оплати: «30% - передплата; 70% - протягом 10 днів після отримання копії коносаменту», натомість у інвойсі від 21.08.2014 № 140821 зазначені умови оплати «30% - передплата; 70% - протягом 10 днів після відвантаження товару в порту». Зазначений факт не дає можливості впевнитись у дотриманні умов контракту», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що оплата за поставлений товар здійснювалась позивачем платіжними дорученнями в іноземній валюті на загальну суму 23790,89 доларів США, а саме платіжним дорученням №8 від 25.09.2014 на суму 7137,27 доларів США, №10 від 01.12.2014 - 11800,00 доларів США, №11 від 02.12.2014 - 4853,62 доларів США.

Суд зазначає, що сума сплачена вищевказаними платіжними дорученнями співпадає з загальною вартістю імпортованого товару, зазначено у специфікації №1 від 21.08.2014 до контракту №20-08-14 від 20.08.2014 та інвойсі до контракту.

Щодо посилань представника відповідача на те, що позивачем порушено умови контракту, оскільки відповідно до умов контракту позивач був зобов'язаний здійснити оплату поставленого товару на протязі 10 днів після відвантаження товару, а саме до 03.11.2014, суд зазначає, що відповідно до п.3.2 контракту покупець здійснює оплату продукції в порядку та строки, узгодженими сторонами в додатках до контракту, а саме 30% - передоплата, решта 70% - на протязі 10 днів після відвантаження товару в порту Синган, Китай. Відповідно до п.3.1 контракту оплата вартості кожної партії товару провадиться покупцем в USD банківським переводом на розрахунковий рахунок постачальника.

З матеріалів справи судом встановлено, що відвантаження імпортованого товару відбулось 24.10.2014, а оплата решти 70% відсотків вартості товару відбулась 01.12.2014 та 02.12.2014, тобто з перевищенням встановленого контрактом 10 денного строку, що не заперечується сторонами по справі.

З пояснень представника позивача встановлено, що вказана затримка в оплаті імпортованого товару виникла у зв'язку з не можливістю ТОВ «ТБ «Дунаєвецький арматурний завод» своєчасного придбати валюту - долар США, яким відповідно до контракту повинні здійснюватися розрахунки за відвантажений товар. Представник позивача зазначив, що оплата в розмірі 70% вартості товару була здійсненна одразу після купівлі іноземної валюти за заявами ТОВ «ТБ «Дунаєвецький арматурний завод» про купівлю іноземної валюти або банківських металів №13 від 24.11.2014 та №14 від 26.11.2014, які містяться в матеріалах справи.

Суд не приймає посилання представника відповідача на те, що невідповідність дати платіжних доручень у мовам контракту не дають змоги митному органу ідентифікувати поставку товару, оскільки платіжні доручення містять посилання на номер контракту, номер інвойсу, реквізити покупця та продавця, а отже в повній мірі ідентифікують господарську операцію з поставки товару та дозволяє визначити митну вартість поставлено товару.

Крім того, суд зазначає, що на момент подачі 11.12.2014 декларантом позивача митної декларації для здійснення митного оформлення імпортованого товару, 70% решти вартості товару вже була оплачена платіжними дорученнями від 01.12.2014 та 02.12.2014, що в повній мірі надавало можливість митному органу ідентифікувати поставку товару та митну вартість поставлено товару.

Також, суд зазначає, що затримка у сплаті грошових коштів за імпортований товар є порушенням умов контракту та позивач може нести за це лише відповідальність, передбачену умовами контракту за несвоєчасну оплату отриманого товару. Сама по собі така затримка жодним чином не впливає на визначення митної вартості імпортованого товару, за наявності належним чином оформлених документів, надання яких передбачено Митним кодексом України.

Щодо встановлених розбіжностей «згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості щодо умов продажу товару, зокрема термін поставки товару. Наданий до митного оформлення прайс-лист від 20.08.2014 б/н не містить даних відомостей. Крім того, ціни на товар у прайс-листі зазначено на умовах поставки «FOB Китай», суд зазначає, що прайс-лист складається продавцем товару та містить інформацію, яку вважає за необхідне зазначити продавець (виробник) товару, а покупець жодним чином не може впливати на порядок складання прайс-листа.

Крім того, прайс-лист містить лише найменування та приблизну вартість товару, оскільки реальна вартість такого товару може змінюватись при проведенні переговорів між покупцем та продавцем з огляду на кількість придбаваємого товару, тривалість співпраці між контрагентами, тощо. Також, суд зазначає, що прайс-лист компанії Shijiazhuang Paton Fittings Co., Ltd, містить застереження, що всі умови оговорюються в контракті на поставку товару.

Суд зазначає, що сторони, укладаючи контракт, мають право діяти на власний розсуд та власний ризик, та укладати контракт на будь-яких умовах, що не суперечать вимогам чинного законодавства, а отже посилання представника відповідача на те, що в прайс-листі компанії Shijiazhuang Paton Fittings Co., Lt, вказаний порядок поставки товару - FOB Китай, а в контракті CIF Одеса, жодним чином не перешкоджає митному органу перевірити митну вартість імпортованого товару, оскільки відповідно до контракту сторони досягли згоди про поставку товару саме на умовах CIF Одеса, про що свідчать документи, які надавались митному органу під час здійснення митного оформлення товару.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем для митного оформлення було надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з пунктом другим частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару, зокрема: «вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно наявної у органу доходів і зборів інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи вимоги ч.2 ст.64 Митного кодексу України використана наявна в митниці Міндоходів інформація щодо раніше визначених митних вартостей за другорядними методами на рівні 2,19 долари США за 1 кг товару (МД №100250005/2014/098610 від 08.12.2014)».

Разом з тим, суд вважає недоцільним використання митним органом митної декларації №100250005/2014/098610 від 08.12.2014, оскільки поставка товару за вказаною митною декларацією здійснювалась на умовах EXW, а поставка товару імпортованого позивачем здійснювалась на умовах CIF Одеса.

Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем для оформлення товару за методом №1 надано всі передбачені чинним законодавством документи для підтвердження ціни товару, що імпортується, а митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару (метод №2ґ).

При розгляді справи суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару та карток відмови в прийнятті митних декларацій, відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, а відтак вказані рішення підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти митну декларацію №112050000/2014/027000 від 11.12.2014 та визначити митну вартість за ціною договору (основним методом), суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст.264 Митного кодексу України факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

З матеріалів справи встановлено, що митна декларація №112050000/2014/027000 від 11.12.2014 прийнята митним органом, про що свідчить проставлення митного забезпечення ПМК 73/112 та дати 11.12.2014.

Крім того, суд звертає увагу, що визначення митної вартості товару відносить до виключної компетенції митного органу, суд не може перебирати на себе функцію органу, на який законодавством покладено повноваження щодо визначення митної вартості товару.

Відтак, в задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. 2, 4, 7-12, 69-71, 94, 158, 160-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Дунаєвецький арматурний завод» до Запорізької митниці Державної фіскальної служби про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати картку відмови Запорізької митниці Міндоходів в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00794 від 17.12.2014.

Скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000468/2 від 17.12.2014.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Дунаєвецький арматурний завод» судовий збір в розмірі 48,72 грн. (сорок вісім гривень 72 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко