Справа № 813/6203/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Справа № 876/11226/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Галнафтоінвест" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2014 р. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Галнафтоінвест" до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

09.09.2014 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Галнафтоінвест" (далі - ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест») звернулося до суду із адміністративним позовом до відповідача - Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 01.09.2014 року.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки акта перевірки не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест». Позивач вказує, що його господарські операції з ТзОВ Фірма «Інтербуд», ТзОВ «Алма Брок» та ТзОВ «Екодит» підтверджені належними документами бухгалтерського та податкового обліку, належним чином оформлені та повністю відповідають вимогам Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», відтак, повністю підтверджують реальність здійснення господарських операцій. Крім того, суть господарських операцій з даними контрагентами однозначно свідчить про їх безпосередню пов'язаність з основною діяльністю позивача.

Тому, на думку позивача, відповідач без достатніх на те підстав дійшов висновків про порушення ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» вимог податкового законодавства в частині обчислення податку на додану вартість та податку на прибуток. Долучені до матеріалів справи документи, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача, а тому прийняті на їх основі податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2014 р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 01.09.2014 року № . В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що висновки відповідача, як органу державної податкової служби про безпідставність формування витрат по контрагенту ТзОВ «Алма Брок» не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, не обґрунтовуються належними та допустимими доказами, ґрунтуючись на припущеннях, а доказування не може базуватись на припущеннях в силу ст.ст. 69-70 КАС України.

Суд взяв до уваги заперечення відповідача щодо нереальності господарських операцій з контрагентами ТзОВ Фірма «Інтербуд» та ТзОВ «Екодит» та щодо списання позивачем паливно-мастильних матеріалів та віднесення їх до складу витрат, оскільки дані заперечення підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями сторін.

За наслідками розгляду справи суд погодився із твердженнями позивача про відсутність порушення ним норм податкового законодавства по контрагенту ТзОВ «Алма Брок», однак вважає такими, що порушують норми податкового законодавства господарські операції з контрагентами ТзОВ Фірма «Інтербуд» та ТзОВ «Екодит» та операції щодо списання паливно-мастильних матеріалів і віднесення їх до складу витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі (аналогічних тим, що були наведені у позовній заяві). Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Не погодившись із судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду, ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем без підтверджуючих документів було сформовано склад валових витрат ІІІ, IV кварталу 2012 року, 2013 року, податкового кредиту травня 2013 року.

У судовому засіданні 16.04.2015 року представник Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області заявив клопотання в порядку ст.55 КАС України та просив суд апеляційної інстанції замінити відповідача у справі Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, як правонаступника та належного відповідача у справі.

З огляду на викладене, керуючись ст.55 КАС України, суд вважає за необхідне замінити сторону відповідача Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційні скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області слід задовольнити, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Галнафтоінвест" залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» (, адреса: 79016, м.Львів, вул.Замкнена, 3/2) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року.

За результатами даної перевірки складено Акт № 1022/22-01/23884237 від 15.08.2014 року, на підставі якого податковим органом прийнято спірні податкові повідомлення - рішення:

податкове повідомлення - рішення № від 01.09.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 361100,00 грн., в тому числі за основним платежем 240733,00 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями 120367,00 грн.;

податкове повідомлення - рішення № від 01.09.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 99159,00 грн., в тому числі за основним платежем 66106,00 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями 33053,00 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

В силу п.152.1. ст.152 ПК України, податок на прибуток нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі ст.149 цього кодексу. Згідно ст.149 кодексу, податковою базою для цілей цього розділу визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього кодексу, з урахуванням положень ст.ст.135-137 та 138-143 цього кодексу.

Згідно п.п. 134.1.1. п.134.1 ст.134 ПК України, об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст.135-137 цього кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст.138-143 цього кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст.152 цього кодексу.

Склад витрат та порядок їх визнання передбачений ст.138 ПК України, витрати, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку, визначені ст.139 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку (п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138).

Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Слід зазначити, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Так, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як наслідок, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Щодо взаємовідносин ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» з контрагентом ТзОВ Фірма «Інтербуд».

Так, з Акту перевірки від 15.08.2014 року вбачається, що податковий орган вважає неправомірним відображення ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року в бухгалтерському та податковому обліку отримання послуг субпідряду з ремонту фасаду внутрішнього подвір'я Львівського Поштампу ЦПЗ - 1, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Словацького, 1, на загальну суму 389487,00 грн., в тому числі ПДВ 77897,40 грн., від суб'єкта підприємницької діяльності ТзОВ Фірма «Інтербуд».

Одним із основних видів діяльності ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» є будівництво житлових та нежитлових приміщень. В рамках основного виду діяльності, 15.10.2012 року між ЛД УДППЗ «Укрпошта» та ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» був укладений договір підряду № 18-318, предметом якого визначено, що замовник (ЛД УДППЗ «Укрпошта») доручає, а підрядник (ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест») зобов'язується на свій ризик, власними силами, або з залученням інших осіб (субпідрядників) виконати капітальний ремонт фасаду внутрішнього двору Львівського Поштамту ЦПЗ - 1. На виконання вимог договору підряду № 18-318, позивачем було укладено з ТзОВ Фірма «Інтербуд» договір підряду (субпідряду) № 1/2210-СП від 22.10.2012 року.

Під час проведення перевірки, позивач отримав вимогу від 11.08.2014 року № 1 про надання до перевірки пояснень та первинних документів щодо включення до складу доходів підприємства вищевказаних отриманих субсидіарних послуг.

На підтвердження виконання робіт, ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» долучено до матеріалів справи копію договору підряду № 18-318 від 15.10.2012 року, договору субпідряду № 1/2210-СП від 22.10.2012 року, акт від 02.11.2012 року, розрахунок договірної ціни, зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акт приймання виконаних будівельних робіт, податкові накладні № 9 від 12.11.2012 року та № 71 від 30.11.2012 року. В матеріалах справи також міститься довідка про вартість виконаних робіт (КБ-3) та акт приймання виконаних робіт (КБ-2) з переліком робіт та витрат будівельних робіт на загальну суму 467384,40 грн.

Проте, як вбачається із матеріалів справи та Акту перевірки від 15.08.2014 року, ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» до перевірки не було надано документів, які б фіксували факт отримання доходу.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що надані суду копії податкових накладних № 9 та № 71 на загальну суму 479692,80 грн. не підтверджують в повному обсязі ціну ремонтних робіт, зазначених в акті приймання виконаних робіт та договорах підряду та субпідряду. Позивачем не надано суду доказів проведення оплати за надані послуги. Крім того, ні довідка про вартість виконаних робіт (КБ-3) та акт приймання виконаних робіт (КБ-2) за листопад 2012 року не містять вказівки на особу, яка їх підписала від імені товариств.

Як наслідок, колегія суддів вважає не підтвердженим факт здійснення витрат в період включення до складу собівартості придбаних послуг щодо ремонту об'єкта - внутрішнього фасаду Львівського Поштамту ЦПЗ-1.

Щодо списання ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» паливно-мастильних матеріалів та віднесення до складу витрат, то позивач зазначає, що списання ПММ на підприємстві здійснюється виходячи з даних про пробіг автомобіля, визначених на підставі подорожнього листа та норм витрат палива та мастильних матеріалів на автомобільному транспорті. Для списання палива підприємством розроблено внутрішні документи, які встановлюють норми витрат ПММ з врахуванням всіх технічних характеристик експлуатаційних норм та інших факторів.

Так, згідно Акту перевірки від 15.08.2014 року встановлено, що позивачем до складу адміністративних витрат віднесено списання палива на загальну суму 528250,00 грн., в тому числі за ІІІ квартал 2012 року - 88391,81 грн., на ІV квартал 2012 року - 96574,00 грн., за 2013 рік - 343284,05 грн.

Представником позивача до матеріалів справи було долучено : договори оренди автомобілів № 2/12-ОА від 11.06.2012 року, № 2/02/12-ОА від 11.06.2012 року, № 1/09/12-ОА від 01.10.2012 року, № 01/13 від 01.04.2013 року, подорожні листи з щомісячною розбивкою за липень 2012 року по грудень 2013 року, наказ ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» про закріплення, використання автотранспорту та встановлення норм витрат палива і мастильних матеріалів № 02/06/П від 11.06.2012 року та № 01/10/П від 01.10.2012 року, а також акти списання матеріалів, що містяться в матеріалах справи. Вказані документи, на думку позивача підтверджують правомірність списання палива і мастильних матеріалів та використання у господарській діяльності списаного палива.

Однак, в даному випадку колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що право на списання ПММ виникає у позивача лише при підтвердженні факту їх придбання. Водночас, ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій не надало жодних документів, які б підтверджували факт придбання паливно-мастильних матеріалів. Тому, суд апеляційної інстанції вважає правомірними зауваження контролюючого органу щодо не підтвердження суб'єктом господарювання факту використання списаного палива у власній господарській діяльності.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанції також встановлено, що одними із основних видів діяльності позивача є будівництво житлових і нежитлових будівель, діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування. Дані види діяльності передбачають використання для господарських потреб автомобілів з потужними експлуатаційними властивостями, вантажних автомобілів, причепів, кранів, спецтехніки та інших видів транспорту.

Так, у матеріалах справи в якості доказу використання списаного палива у господарській діяльності наявні копії договорів оренди лише легкових автомобілів марки INFINITI G35 державний номер ВС 1008 ВІ, VOLVO XC 90 державний номер ВС 7775 ВС, МЕРСЕДЕС 500 державний номер 007-99 ТА та вантажопасажирського автомобілю марки УАЗ 3303 Десна державний номер 05769 ТА, що ставить під сумнів використання даних автомобілів та списаного позивачем палива у господарській діяльності підприємства.

Щодо взаємовідносин ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» з контрагентом ТзОВ «Алма Брок».

Так, згідно запису в Акті перевірки від 15.08.2014 року, одним із основних видів діяльності позивача є неспеціалізована оптова торгівля та інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

В межах даного виду господарської діяльності позивачем було укладено договір - доручення на продаж - купівлю товарів на ТБ «Київська агропромислова біржа» № 27-06-12 від 27.06.2012 року, укладеному між ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» та ТзОВ «Алма Брок».

Згідно Акту перевірки від 15.08.2014 року податковим органом зазначено, що по договору доручення на продаж - купівлю товарів на ТБ «Київська агропромислова біржа» № 27-06-12 від 27.06.2012 року укладеному між ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» та ТзОВ «Алма Брок» було завищено задекларовані позивачем показники на суму 261302,53 грн., оскільки така операція фактично не відбулася.

Так, перевіркою відображених у рядку 06.2 Декларації „Витрати на збут" показників за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2013 р. у загальній сумі 361 656 грн. встановлено, що на формування показника мало вплив здійснення підприємством витрат, повязаних зі збутом товарів.

Проведеною вибірковою перевіркою відображеного показника за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2013 р. в сумі 361 656 грн. на підставі таких документів: головної книги, журналів-ордерів, аналізів рахунків та оборотно-сальдових відомостей по рахунках бухгалтерського обліку 31 „Рахунки в національній валюті", 631 „Розрахунки з постачальниками та підрядниками", 372 „Розрахунки із підзвітними особами", 79 „Фінансовий результат", 93 „Витрати на збут", рахунків-фактур, актів звірок, актів виконаних робіт (наданих послуг), договорів (угод), банківських документів, відомостей нарахування та виплати заробітної плати, первинних документів, розшифровки витрат за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2013 р. встановлено завищення задекларованих ТзОВ „Компанія „Галнафтоінвест" показників у рядку 06.2 Декларації „Витрати на збут" на суму 261 302,53 грн.

Відповідно до вищенаведеного договору, ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» (Клієнт) доручив, а ТзОВ «Алма Брок» (Брокер) взяв на себе зобов'язання від імені Клієнта приймати участь у біржових торгах на закупівлю товарів за державні кошти, що відбулися 03.07.2012 року, керуючись регламентом з їх проведення. Протягом дії договору Клієнт доручає Брокеру продавати товар у відповідності до його заявки на продаж. Виконавши доручення, Брокер зобов'язаний повідомити про це Клієнта, а Клієнт протягом 3-х банківських днів після проведення торгів на біржі, зобов'язався оплатити Брокеру винагороду в розмірі - 1,10 % від вартості проданого товару.

До перевірки також представлено Акт №АБ-18 від 13.07.2012р. про те, що виконавцем ТОВ „Алма Брок" проведені такі роботи (надані послуги).

Податковим органом встановлено, що відповідно до картки рахунку 361 „Розрахунки з вітчизняними покупцями" ПАТ "Гніванський ЗСЗБ" сума реалізації цементу за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2012р. складає 14 566 024,81 грн.

Тому в даному випадку колегія суддів погоджується із висновками податкового органу, що винагорода Брокеру відповідно до наданого акту робіт в сумі 261 302,53грн. не відповідає умовам договору № 27-06-12 від 27.06.2012р. укладеним між ТзОВ „Компанія „Галнафтоінвест" та ТОВ „Алма Брок", а саме 1,10 відсотка від вартості проданого товару.

Щодо взаємовідносин ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» з контрагентом ТзОВ «Екодит».

Так, позивач заперечує правомірність винесення податкового повідомлення - рішення 01.09.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість розмірі 99159,00 грн., в тому числі 66106,00 грн. за основним платежем та 33053,00 грн. за штрафними санкціями, виходячи з наступного.

Із Акту перевірки слідує, що для ведення господарської діяльності ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» використовує орендоване приміщення відповідно до договору оренди від 01.12.2012 року № 13/12-ОП, що укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (Орендодавець) та ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» (Орендар). Стан приміщення, що орендується, на момент передання в оренду придатне для використання у відповідності до мети оренди, а саме для розміщення офісу.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 26.04.2013 року до договору оренди від 01.12.2012 року № 13/12-ОП, ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» взяло на себе зобов'язання з проведення капітального ремонту орендованих приміщень, роботи, обладнання і матеріали по якому мають бути письмово погоджені з ФОП ОСОБА_4

Згідно умов договору укладеного позивачем з ТзОВ «Екодит», останнє зобов'язується на свій ризик, власними силами або із залученням інших осіб виконати капітальний ремонт приміщень та фасаду за адресою: АДРЕСА_1, з дотриманням будівельних норм та правил, що діють в Україні. Ціна договору складає 336735,00 грн., в тому числі ПДВ 56122,5 грн.

Відповідно до укладеного договору купівлі - продажу № 2/05-М від 08.05.2013 року, позивач зобов'язався придбати у ТзОВ «Екодит» двері вхідні з коробкою в комплекті та оплатити 59900,00 грн., в тому числі ПДВ 9983,34 грн.

Позивач зазначає, що роботи з ремонту орендованого приміщення і вартість дверей та їх монтаж були оплачені ТзОВ «Екодит» у повному обсязі відповідно до платіжних доручень №№ 1114, 1115, 1116 від 10.12.2013 року, проте колегія суддів зазначає, що такі платіжні доручення суду надані не були, а відтак, не підтверджено факту понесення витрат по капітальному ремонту орендованого приміщення і придбанню дверей.

Стосовно актів надання послуг від 31.05.2013 року № 537, від 30.05.2013 року № 536, від 30.05.2013 року № 535, від 29.05.2013 року № 532, від 29.05.2013 року № 531, від 28.05.2013 року № 528, від 28.05.2013 року № 527, то в даному випадку суд першої інстанції вірно виходив з того, що такі не містять деталізації робіт, що виконувались, з їх змісту неможливо встановити, які саме роботи виконувались ТзОВ «Екодит» для позивача, якими матеріалами, в якому об'ємі тощо. Також слід зазначити, що вказані документи підписані особами, яких неможливо ідентифікувати.

Податковим органом було встановлено, що витрати по актах виконаних ремонтних робіт, та видаткової накладної на придбання дверей вхідних з коробкою в комплекті, отриманих від ТзОВ «Екодит», до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, не віднесені, віднесено лише ПДВ у сумі 66105,84 грн. до складу податкового кредиту у травні 2013 року.

В акті перевірки також зазначено, що ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» орендує кімнату площею 22,3 кв. м, у приміщенні загальна площа якого становить 102,7 кв. м. Відповідно ремонтні роботи приміщення та встановлення вхідних дверей, на думку відповідача, є операцією, яка не пов'язана з веденням господарської діяльності. Стан приміщення, що орендується, на момент передання в оренду було придатним для використання відповідно до мети оренди, а саме для розміщення офісу, про що зазначено у самому договорі. Підстав для проведення капітальних ремонтних робіт не було. Жодного погодження зі сторони орендодавця щодо проведення капітального ремонту в орендованому приміщенні в матеріалах справи не міститься.

Крім цього, у судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача не зміг пояснити причин проведення ремонту приміщення та обґрунтувати вартість виконаних робіт та придбаних вхідних дверей.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про неправомірність віднесення до складу податкового кредиту суми 66105,84 грн. у травні 2013 року.

Тому, у ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» відсутнє право на формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток в ІІІ, ІV кварталі 2012 року, 2013 році по вищенаведених операціях, податкового кредиту в травні 2013 року.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є безпідставні та необґрунтовані, оскільки господарські операції ТзОВ «Компанія «Галнафтоінвест» з контрагентами ТзОВ Фірма «Інтербуд», ТзОВ «Алма Брок», ТзОВ «Екодит» та щодо списання позивачем паливно-мастильних матеріалів не мали реального характеру та не були спрямовані на настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Галнафтоінвест" залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2014 р. по справі № 813/6203/14 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Галнафтоінвест" до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Постанова складена в повному обсязі 21.04.2015 року.