Справа № 819/1033/14-а
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 р. Справа № 876/6904/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бучацькому районі Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.06.2014р. по справі № 819/1033/14-а за позовом Управління Пенсійного фонду України в Бучацькому районі Тернопільської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Бучацькому і Монастирському районах про стягнення неврахованих сум витрат, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в Бучацькому районі Тернопільської області звернулося в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Бучацькому і Монастирському районах про стягнення неврахованих сум витрат, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.06.2014р. по справі № 819/1033/14-а в задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в Бучацькому районі Тернопільської області відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу на постанову суду, відповідно до якої вважає постанову суду необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки рішення судом було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, спір вирішено в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, УПФУ в Бучацькому районі, відповідно до Акту про нещасний випадок №1 від 06.01.1987 року, ОСОБА_2, який отримав каліцтво 26 грудня 1986 року в м. Комсомольськ на Амурі Російської РФСР, призначено пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, яке сталось за часів СРСР. Громадянину ОСОБА_2 була призначена пенсія на підставі п. «а» ст.26 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та виплачувалась управлінням ПФУ у Бучацькому районі з січня 2013 року по квітень 2014 року. Загальна сума виплачених пенсій за вказаний період становить 1 644, 20 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач відповідно до вимог п.5 Порядку №5-4/4, за вказаний період включив в акти щомісячної звірки виграти по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, каліцтво яким заподіяно на підприємствах, розташованих на території СНД.

Згідно з вимогами ч2 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено, згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмуванням на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Згідно положень ч.4 ст.26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок №5-4/4 визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок-нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України «Про Загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків. Відповідно вказаного Порядку позивач і відповідач зобов'язані до 10 числа щомісячно проводити звірки витрат виплачених пенсій на підставі списку осіб, яким виплачено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, складати акт щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності. До 15 числа місяця наступного за звітним акт подається відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в АРК, областях, містах Києві та Севастополі і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в АРК, областях, містах Києва та Севастополя, які узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування відповідних витрат.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, пунктом 4 Порядку №5-4/4 передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, що сплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «;Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалась пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або собі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсії.

Згідно положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страхові виплати мають бути пов'язані із страховими випадками, що спричинені ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання застрахованої особи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що навіть враховуючи обов'язок Пенсійного фонду призначати та виплачувати пенсіонеру, який отримав трудове каліцтво на території колишніх республік СРСР, пенсію по трудовому каліцтву, передбачений Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, відділення ВД ФССНВ у Бучацькому і Монастирському районах не може прийняти до відшкодування заявлені витрати, оскільки пенсіонер ОСОБА_2, отримав травму на підприємстві, розташованому на території іншої незалежної держави, а тому він не є застрахованою особою Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання України, оскільки ні Закон України «Про пенсійне забезпечення», ні Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення не регулює відносини між фондами позивача та відповідача щодо відшкодування втрат позивачу, а лише відносини пенсіонера та Пенсійного фонду.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що регулювання відносин між Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання і потерпілими на виробництві, які отримали ушкодження здоров'я на підприємствах інших Незалежних держав (колишніх республік СРСР) здійснюється на підставі Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням або іншими ушкодженнями, що пов'язані з виконанням них трудових обов'язків, підписаної 9 вересня 1994 року, державами колишнього СРСР, в тому числі і Україною.

Відповідно до вимог ст. 2 вищезазначеної Угоди відшкодування шкоди проводиться роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалося на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Згідно цього, відшкодування шкоди здійснюється роботодавцем відповідно до його законодавства.

Як вбачається з п.15 копії акта форми Н-1 від 6 січня 1987 року, причиною нещасного випадку стало незастосування потерпілим (ОСОБА_2.) засобів індивідуального захисту. Вини роботодавця в нещасному випадку вищенаведеним актом не встановлено. Разом з тим, тільки наявність вини роботодавця в нещасному випадку є обов'язковою умовою проведення страхових виплат по випадках, що сталися до набрання чинності ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків позивачу витрат, також і з вищенаведених обставин, відсутні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Бучацькому районі Тернопільської області суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Бучацькому районі Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.06.2014р. по справі № 819/1033/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М.Ліщинський