Справа № 820/1599/15
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"14" квітня 2015 р. Справа № 820/1599/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області (далі по тексту - позивач, УПФУ) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі по тексту - відповідач, УДВС), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати постанову управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області від 26.01.2015 року про накладення на управління штрафу в сумі 680 грн. по виконавчому провадженню щодо виконання виконавчого листа № 2-а-2117/09 - незаконною, та скасувати її.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою від 26.01.2015 року про накладення на управління Пенсійного фонду в Старобільському районі Луганської області штрафу у розмірі 680 грн., яку він вважає необгрунтованою, протиправною, та такою, що оформлена не належним чином та винесена з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки 14.06.2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

На виконання цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745 „Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету " відповідно до якої з 01.11.2011 року, за матеріалами пенсійної справи, проведено обчислення розміру пенсії ОСОБА_2

Як далі вказує позивач, відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 23 Бюджетного кодексу будь-які зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Згідно з пунктом 5 статті 51 Бюджетного кодексу, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань.

Згідно із п. 9 Положення про Пенсійний фонд України, яке затверджено Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 384/2011 кошти Пенсійного фонду України спрямовуються на фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, допомоги на поховання та інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають.

Також позивач посилається на ст. 63 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно якої фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Як стверджує позивач, з 01.01.2012 року обчислення пенсій інвалідів, захворювання яких пов'язане з виконанням обов'язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС проводиться відповідно до постанови КМУ від 23.11.2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Виплата пенсій за рішенням суду, потребує фінансування з Державного бюджету, обсяги якого не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону України "Про Державний бюджет України". Водночас, виплата пенсії за рішеннями суду не передбачена бюджетними призначеннями за 2011-2015 роки.

Своєчасно управлінням рішення суду не виконано в зв'язку з відсутністю фінансування витрат з Державного бюджету, що, на думку позивача, є поважною причиною невиконання.

Окрім того, як зазначає позивач, постанова від 26.01.2015 року про накладення на управління штрафу в сумі 680 грн. не завірена печаткою, резолютивна частина постанови необгрунтована та не підтверджена доказами, відсутній код ЄДРПОУ боржника, а також із постанови не вбачається щодо якого виконавчого провадження вона винесена.

Позивач в судове засідання не з'явився, просив суд розглядати справу за відсутності його представника.

Відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову в яких зазначив про законність винесеної постанови, оскільки після поновлення виконавчого провадження на адресу УПФУ державним виконавцем направлялися письмові вимоги на які надавалися відповіді про неможливість виконання судового рішення через відсутність державного фінансування, що не є поважною причиною.

Крім того, як зазначає відповідач, оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі у судовому засіданні представника відповідача не надходило. Тому суд визнає можливим справу розглянути без участі в судовому засіданні представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи неявку сторін, суд визнає можливим справу розглянути без їх участі на підставі наявних у ній доказів.

Згідно вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд визнає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області юстиції від 09 лютого 2010 року ВП № 17247352 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 03 лютого 2010 року № 2а-2117/09 виданого Старобільським районним судом Луганської області про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області здійснити обчислення, призначення та виплату ОСОБА_2 державної пенсії для інвалідів щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2009 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених сум.

Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду з дня отримання постанови та повідомлено про наслідки невиконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду, постановою підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області юстиції від 19 березня 2010 року ВП № 17247352 на підставі пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа від 03 лютого 2010 року № 2а-2117/09.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду 21.05.2014 р. по справі № 812/2835/14 (суддя Борзаниця С.В.), яка набрала законної сили, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 17247352 від 19.03.2010 року.

Як встановлено Луганським окружним адміністративним судом у постанові від 21.05.2014 р. по справі № 812/2835/14, згідно акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення встановлено, що дане виконавче провадження знищено через закінчення строку зберігання шляхом спалення.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

30.10.2014 р. державним виконавцем Галушкою М.В. на підставі ч. 1 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження", відновлено виконавче провадження № 17247352 та направлено боржнику копію постанови про відновлення виконавчого провадження та направлено вимогу від 30.10.2014 р. №72 про надання інформації щодо виконання судового рішення.

11.12.2014 р. державним виконавцем, відповідно до вимог ст. ст. 5, 11 Закону України "Про виконавче провадження" направлено вимогу № 91 від 11.12.2014 р. щодо стану виконання рішення суду та попереджено про наслідки невиконання рішення суду.

На адресу відділу надійшла відповідь від УПФУ № 9354/08 від 16.12.2014 року згідно якої доплату пенсії, згідно рішень суду, за період з 01.04.2009 року по 28.02.2010 р. ОСОБА_2 отримав у березні 2010 року в сумі 37344, 10 грн. Виплата пенсії відповідно до рішень суду проводилась по 31.10.2011 р.

26.01.2015 р. державним виконавцем, відповідно до ст. ст. 11, 89 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 680 грн. Копію постанови направлено боржнику для виконання.

Суд зазначає, що визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України від 15 липня 1999 року № 966-XIV "Про прожитковий мінімум", стаття 1 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-111 "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який, в свою чергу, використовується для визначення, у тому числі, мінімального розміру пенсії за віком. Відповідно до статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Оскільки мінімальна пенсія - це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом (стаття 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України визначено, що законом про Державний бюджет України визначаються розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення та рівень забезпечення прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період.

Статтею 52 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2010 рік" установлено на 2010 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, у тому числі, для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень.

Статтею 21 Закону України від 23 грудня 2010 року № 2857-VI "Про Державний бюджет України на 2011 рік" установлено на 2011 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, у тому числі, для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з 1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні, з 1 грудня - 800 гривень.

Статтею 12 Закону України від 22 грудня 2011 року № 4282-VI "Про Державний бюджет України на 2012 рік" установлено на 2012 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, у тому числі, для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 822 гривні, з 1 квітня - 838 гривень, з 1 липня - 844 гривні, з 1 жовтня - 856 гривень, з 1 грудня - 884 гривні.

Згідно із вимогами статті 7 Закону України від 06 грудня 2012 року № 5515-VI "Про Державний бюджет України на 2013 рік" установлено на 2013 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, у тому числі, для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 894 гривні, з 1 грудня - 949 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 р. № 719-VII встановлено, що у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, - 949 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01 січня 2010 року по 31 жовтня 2011 року розмір пенсії обчислювався відповідно до постанови Старобільського районного суду Луганської області від 18 травня 2009 року та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2009 року у справі № 2а-2117/2009 згідно з вимогами Законів України "Про Державний бюджет України" на 2010 та 2011 роки та у зв'язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, проводився перерахунок пенсії виходячи з розміру встановленого прожиткового мінімуму. З 01 листопада 2011 року розмір пенсії обчислювався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету". З 01 січня 2012 року обчислення пенсій інвалідів захворювання яких пов'язане з виконанням обов'язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС проводилось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З огляду на викладене, вбачається, що управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області у період з 01 січня 2010 року по жовтень 2011 року включно проводило виплати щодо перерахунку позивачу державної пенсії для інвалідів щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою відповідно до постанови Старобільського районного суду Луганської області від 18 травня 2009 року у справі № 2а-2117/2009, яка набрала законної сили та є обов'язковою для виконання.

Проте, з 01 січня 2011 року з посиланням на зміну норм чинного законодавства виплати проводились у значно меншому розмірі, ніж встановлено судовим рішенням.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначена обов'язковість судових рішень. Зокрема, частиною 1 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Частинами 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом

Із системного аналізу вищезазначених норм Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що державний виконавець вживає усі необхідні заходи щодо примусового виконання рішень, встановлені цим законом, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом. Державний виконавець не наділений повноваженнями при надходженні до нього виконавчого документа давати оцінку судовому рішенню, на підставі якого видано цей виконавчий документ, та приймати рішення щодо того, виконувати чи не виконувати це судове рішення повністю або частково. Надавати оцінку законності та обґрунтованості судового рішення можуть лише суди, переглядаючи ці рішення в апеляційному чи касаційному порядку.

З урахуванням наведених положень та встановлених обставин у суду в наявності підстави для висновку, що станом на момент винесення спірної постанови від 26.01.2015 року ВП № 17247352 про накладення штрафу по виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 03 лютого 2010 року № 2а-2117/09 виданого Старобільським районним судом Луганської області про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області здійснити обчислення, призначення та виплату ОСОБА_2 державної пенсії для інвалідів щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з 01 квітня 2009 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених сум відсутні будь-які законні підстави для невиконання вказаного виконавчого листа. Вказаний виконавчий лист виданий на підставі рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін рішенням суду другої інстанції. Тобто, визначені вимоги у виконавчому листі від 03 лютого 2010 року № 2а-2117/09 на підставі статті 124 Конституції України, статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими до виконання для відповідача та боржника. Оскільки стадія обчислення розміру пенсії позивача була предметом дослідження при розгляді адміністративної справи, за наслідками розгляду якої прийняте рішення Старобільським районним судом Луганської області від 18 травня 2009 року, ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2009 року у справі № 2а-2117/2009. Відомості про скасування зазначених рішень у суду відсутні.

Таким чином, з урахуванням наявних судових рішень стадія обчислення пенсії ОСОБА_2 вже врегульована та вирішена, внаслідок чого подальші зміни до законодавства не можуть бути застосовані стосовно ОСОБА_2, а повинні застосовуватися до осіб, яким пенсія обчислюється та призначається вперше на момент прийняття та чинності зазначених нормативно-правових актів, так як перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01 листопада 2011 року, після набрання чинності зазначеними судовими рішеннями з підстав змін до діючого законодавства прямо суперечить вимогам статті 22 Конституції України та порушують в цій частині Основний Закон, оскільки звужує обсяг існуючих прав позивача.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (стаття 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV "Про виконавче провадження").

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

За статтею 89 Закону № 606 у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали, законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Стаття 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду по справі Кечко проти України, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії", № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ).

Крім того, згідно п.п. 1.5.1. п. 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 р. № 512/5 постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити:

а) вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене;

б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого рішення державного виконавця;

прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови;

строку і порядку оскарження постанови;

г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами;

ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою.

Законом або цією Інструкцією не передбачено наявність будь-яких інших вимог до постанови про накладення штрафу, в тому числі й завірення печаткою.

Суд дійшов до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв відповідно до наданих йому повноважень в порядку, що визначений законом для виконання даної категорії рішень судів. Постанова про стягнення штрафу відповідає вимогам чинного законодавства та формі, що встановлена для даного виду постанов, а відтак у суду відсутні підстави для її скасування.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови від 26.01.2015 р. про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП № 17247352, як такої, що винесена з порушенням норм чинного законодавства України, не підтверджуються матеріалами справи, спростовані відповідачем, а відтак не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання незаконною та скасування постанови - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.