Справа № 803/2180/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Справа № 876/14865/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Ягодинської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-

В С Т А Н О В И В :

25 жовтня 2013 року фізична особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Ягодинської митниці Міністерства доходів і зборів України (далі-Ягодинська митниця), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення Ягодинської митниці про коригування митної вартості товарів за №205000006/2013/000045/1 від 30 травня 2013 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №205070000/2013/00061 від 30 травня 2013 року. Також просила стягнути з Державного бюджету України на її користь надмірно сплачену суму митних платежів в розмірі 23 513,39 грн..

Постановою від 13 листопада 2013 року Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Ягодинська митниця подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу свого рішення хибний висновок про те, що позивач надав митному органу всі необхідні документи, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору.

У зв'язку з тим, що у наданих декларантом до митного оформлення документах не містилось усіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товару та для здійснення перевірки числового значення заявленої митної вартості під час контролю правильності визначення митної вартості товарів, посадова особа митного органу обґрунтовано зазначила про необхідність надання додаткових документів.

25.07.2013 р. позивачем на адресу Ягодинської митниці Міндоходів було направлено заяву № 283 із додатковими документами. Проте, викладена у заяві № 283 позиція ОСОБА_2 не була належним чином обґрунтована, а додані до неї документи не підтвердили задекларованої митної вартості.

За таких обставин відповідач вважає правомірними рішення та картку відмови, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник митного органу в судове засідання апеляційного суду не з'явився, що у відповідності до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Представник позивача частково визнав вимоги апеляційної скарги, а саме в частині скасування постанови суду першої інстанції про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплаченої суми митних платежів в розмірі 23 513,39 грн. В решті постанову суду першої інстанції просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 27 травня 2013 року ФОП ОСОБА_2 (покупець) та фірма ,,Elefant Owoce Agnieszka Strach" (Польща) (продавець) уклали контракт №31/2013/РL, за умовами якого продавець зобов'язався продати, а покупець - прийняти та оплатити товар: яблука свіжі згідно інвойсу, який є невід'ємною частиною цього контракту. Згідно пункту 5.1 контракту поставка товару здійснюється автотранспортом на територію України згідно Правил ,,Інкотермс - 2010", а саме: на умовах СРТ (а.с.16-17).

30 травня 2013 року ФОП ОСОБА_2 через декларанта подала Ягодинській митниці для митного оформлення й митного контролю товарів та транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон, партію товару - яблука свіжі врожаю 2012 року, сорт II, клас якості II - вагою нетто 20 280 кг за ціною 0, 70 дол. США за 1 кг на загальну суму 14 196, 00 дол. США, придбаного позивачем згідно контракту №31/2013/PL від 27 травня 2013 pоку та інвойсу 41/05/2013 від 27 травня 2013 року (а.с.19).

Декларант для митного оформлення товару подав наступні документи: контракт №31/2013/PL від 27 травня 2013 року; рахунок-фактура (інвойс) №41/05/2013 від 27 травня 2013 року; вантажно-митна декларація №205070000/2013/029886 від 30 травня 2013 року; попередня митна декларація №205070000/2013/029182 від 28 травня 2013 року; декларація митної вартості №205070000/2013/029886 від 30 травня 2013 року; міжнародна товаротранспортна накладна CMR №113593 від 28 травня 2013 року; сертифікат про походження товару №PL/MF/AF 0012620 від 28 травня 2013 року; сертифікат відповідності європейським нормам №КО82313.2858.2013.11 від 28 травня 2013 року; фіто-санітарне свідоцтво №0446010 від 28 травня 2013 року; лист про нестрахування товару №175 від 30 травня 2013 року (а.с. 12-24).

В графах 12, 45 вантажно-митної декларації (ВМД) №205070000/2013/029886 від 30 травня 2013 року декларант вказав митну вартість товару у розмірі 113 468, 63 грн., що складає 14 196,00 дол. США, тобто 0,70 дол. США за 1 кг товару, визначену за ціною контракту відповідно до наданих документів та в порядку, передбаченому статтею 58 Митного кодексу України (а.с.13).

Посадовою особою митного органу у графі ,,Для відміток митниці" декларації митної вартості (ДМВ) №205070000/2013/029886 від 30 травня 2013 року було зроблено запис про необхідність подання в порядку статті 53 МК України додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: прайс-листа фірми виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, банківських платіжних документів про оплату товару, декларації країни відправника, розрахунок ціни від виробника товару (калькуляцію). Представник декларанта ознайомився із зазначеним записом і зобов'язався надати документи в термін встановлений Митним кодексом України (а.с.14 зворот).

В той же день, 30 травня 2013 року Ягодинська митниця відмовила у митному оформлені товару та видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 205070000/2013/00061, у зв'язку з невідповідністю заповнення граф 12, 45 ВМД вимогам ст.53 Митного кодексу України, неподання додаткових відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товару та запропоновано привести рівень митної вартості товару в графах 12, 45 ВМД у відповідності до рішення про коригування митної вартості товарів № 205000006/2013/000045/1 від 30 травня 2013 року (а.с.10-11).

Згідно рішення про коригування митної вартості товарів № 205000006/2013/000045/1 від 30 травня 2013 року відповідачем було визначено митну вартість партії товару у кількості 20 280 кг на загальну суму 23 389,33 дол. США, тобто за ціною 1,1533 дол. США за 1 кг. Різниця між митною вартістю, визначеною митницею та митною вартістю визначеною декларантом за першим методом складає 0,4533 дол. США за 1 кг, на загальну суму 9 193,33 дол. США. При цьому у рішенні про коригування митної вартості вказано, що митним органом проведено процедури консультації з декларантом та досягнуто згоди, щодо неможливості застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 Митного кодексу України) та методу 2б (стаття 60 Митного кодексу України) з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 Митного кодексу України) та методу 2г (стаття 63 Митного кодексу України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Таким чином, митну вартість визначено за шостим (резервним) методом (стаття 64 Митного кодексу України) на підставі цінової інформації МД 205020005/2013/5382 від 20 травня 2013 року, 205020005/2013/5448 від 21 травня 2013 року наявної в митного органу (а.с.10).

З метою запобігання псування товару та нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобіля, який перевозив товар, позивач через свого декларанта подав для митного оформлення товару нову ВМД №205070000/2013/029991 від 18 травня 2013 року, вказавши у графах 12, 45 ВМД митну вартість, наведену у Інвойсі № 41/05/2013. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за другорядним резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави. Товар випускався у вільний обіг із застосуванням гарантійних зобов'язань шляхом надання гарантій в розмірі 23 513,30 грн. (графа В ,,подробиці розрахунків" ВМД), а товар випущено у вільний обіг (а.с.35).

Скориставшись приписами частини восьмої статті 55 Митного кодексу України, якою передбачено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, позивач 25 липня 2013 року направив на адресу Ягодинської митниці заяву за № 283 з додатковими документами, визначеними митним органом у графі ,,Для відміток митниці" декларації митної вартості №205070000/2013/029886 від 18 травня 2013 року, а саме: оригінал прайс-листа №211 від 27 травня 2013 року від виробника товару, оригінал калькуляції №210 від 27 травня 2013 року та завірені копії платіжного доручення №1023 від 13 червня 2013 року, повідомлення SWIFT №4183NH.66093UBGB від 13 червня 2013 року, висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи №05.03.02-03/10554 від 26 лютого 2013 року, листа ДП ,,Укрзовнішекспертиза" №3005 від 10 липня 2013 року, декларації країни відправлення №13PL302020Е0042944 від 29 травня 2013 року (а.с.25-32).

За результатами розгляду документів, що надійшли від позивача, Ягодинська митниця листом від 30 липня 2013 року №1/1.2-6/1098 повідомила позивача про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, оскільки в листі ДП ,,Укрпромзовнішекспертиза" від 10 липня 2013 року №3005 вказано, що рівень ціни на товар ,,яблука свіжі, врожаю 2012 року, сорт II" за ціною 0, 70 дол. США за кілограм відповідає поточній коньюктурі ринку. Проте, виходячи з даних спеціалізованих інформаційних джерел щодо ціни даного товару на умовах поставки СРТ відсутня, тому лист ДП ,,Укрпромзовнішекспертиза" носить консультаційний характер та не може бути використаним для підтвердження вартості на товар. Крім того, відповідно до наданої позивачем калькуляції собівартості яблук врожаю 2012 року від 27 травня 2013 року №210 середня собівартість 1 тонни яблук становить 527,70 дол. США, в той час як листом від 19 лютого 2013 року підприємець надавав аналогічну калькуляції середньої собівартості яблук у розмірі 832,05 дол. США за 1 тонну. На думку митного органу зазначене ставить під сумнів правильність розрахунку статей витрат у калькуляції (а.с.34).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними рішення та картки відмови, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів не містить належних доказів зазначення позивачем не всіх складових числового значення митної вартості, неправильного здійснення розрахунку, внесення до декларації недостовірних або неточних відомостей.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до ч.5 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 ст.55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів або часткове надання витребуваних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Суд першої інстанції встановив, що на обґрунтування підстав для прийняття оскарженого рішення про коригування митної вартості Ягодинська митниця вказала, що документи, подані декларантом, не містять усіх даних для визначення митної вартості.

Посилаючись на те, що при проведенні процедури консультацій з декларантом та досягненні згоди щодо неможливості застосування методів визначення митної вартості, які передбачені статтями 50-63 МК України, Ягодинська митниця визначила митну вартість за резервним методом на підставі цінової інформації у МД 205020005/2013/5382 від 20 травня 2013 року, 205020005/2013/5448 від 21 травня 2013 року (а.с.53-56).

Суд першої інстанції належним чином дослідив вказані обставини та дійшов обґрунтованого висновку про те, що собівартість яблук у зимовий період, об'єктивно може бути більшою, ніж собівартість аналогічних яблук у травні 2013 року, у зв'язку з необхідністю понесених додаткових витрат на зберігання та перевезення товару у зимовий період. Також, на думку апеляційного суду, на собівартість яблук може вплинути зменшення попиту у весняно-літній період.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що рішення про визначення митної вартості товару Ягодинська митниця прийняла того ж дня, коли декларант ознайомився із записом про необхідність надання додаткових документів (30 травня 2013 року). Тим самим позивачу не було надано достатнього часу для надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару. Зазначений факт також свідчить про формальний характер проведеної процедури консультацій.

При цьому апеляційний суд вважає, що формально інший рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, сам по собі не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржених рішення та картки відмови, оскільки саме відповідач, на якого в силу приписів ч.2 ст. 71 КАС України покладено тягар доказування правомірності свого рішення, не надав суду належних та допустимих доказів того, що в порушення частини другої статті 58 МК України використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні або що декларант не дотримався обов'язку, встановленого частиною другою статті 52 МК України стосовно надання достовірних відомостей про визначення митної вартості на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Разом з тим, апеляційний суд визнає помилковими висновки суду першої інстанції щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_2 надмірно сплаченої суми митних платежів в розмірі 23 513,39 грн.

Аналіз наведених вище положень статей 54, 57 Митного кодексу України дає підстави для висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Тому суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену суму митних платежів, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Така правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України 17 грудня 2013 року в справі № 21-439а13, яка в силу статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, суд першої інстанції, постановляючи рішення щодо стягнення з державного бюджету на користь ФОП ОСОБА_2 надмірно сплаченої суми митних платежів, фактично визначив митну вартість ввезеного позивачем товару за першим методом, чим підмінив митний орган.

З огляду на викладене, апеляційний суд вказане вище, суд дійшов до висновку про неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки позивач повинен вирішувати питання про повернення сум надміру сплачених платежів в порядку, встановленому законодавством України, зокрема, Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.

За таких обставин, апеляційний суд вважає правильним відмовити в цій частині позовних вимог.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За змістом п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні постанови допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання колегія суддів визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати постанову суду першої інстанції в частині стягнення з державного бюджету на користь ФОП ОСОБА_2 надмірно сплаченої суми митних платежів та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

В решті постанову суду першої інстанції, а саме: в частині визнання протиправними та скасувати рішення Ягодинської митниці про коригування митної вартості товарів за №205000006/2013/000045/1 від 30 травня 2013 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №205070000/2013/00061 від 30 травня 2013 року залишити без змін.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні майнової вимоги, то за правилами частини третьої статті 4 Закону України ,,Про судовий збір" з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 90% від судового збору, визначеного за ставками відповідно до пункту 3 частини другої статті 4 вказаного Закону. З урахуванням судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу у зв'язку із задоволенням позову частково, та 10 % сплаченого збору за майнову вимогу, всього підлягає до стягнення з позивача 1410,50 грн. (1147,00 грн. (мін. з.п.) х1,5=1720,50 грн. - 310,00 грн.).

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.195, ст. 196 , п. 3 ч. 1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Ягодинської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі № 803/2180/13-а в частині стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надмірно сплачених митних платежів в розмірі 23513,30 грн. та судового збору в розмірі 309,69 грн. - скасувати та прийняти в цій частині позовних вимог нову постанову.

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в частині стягнення з Державного бюджету України на її користь надмірно сплачених митних платежів в розмірі 23513,30 грн. - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України 1410(одна тисяча чотириста десять) грн. 81 коп. судового збору.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Гуляк

Постанова в повному обсязі складена 14 квітня 2015 року.