Справа № 725/3019/14-а
Суддя: Вольська-Тонієвич О. В.
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/3019/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015 року.Першотравневий районний суд м. Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання дій неправомірними та призначення пенсії по втраті годувальника,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом.

У позові посилалась на те, що з 28.12.2011 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2

19.05.2012 року у них народився син ОСОБА_3.

31.08.2012 року ОСОБА_2 помер у віці 21 року.

На момент смерті чоловіка вона була студенткою Чернівецького коледжу дизайну та економіки і перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною. Єдиним годувальником їх сім'ї був чоловік. Після смерті чоловіка вона та дитина залишилися без засобів для існування та матеріальної підтримки.

У липні 2013 року вона звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях із заявою про призначення пенсії, у зв'язку із втратою годувальника.

Втім, 22.08.2013 року Управлінням їй було відмовлено у призначенні пенсії, у зв'язку із відсутністю у годувальника необхідного страхового стажу.

В березні 2014 року повторно звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, однак й цього разу їй було відмовлено у призначенні пенсії з аналогічних підстав.

Просила визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях у призначенні пенсії незаконною та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також на її утримання у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_2. Також просила зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях 31.08.2012 року пенсію за період з 31.08.2012 року по 01.05.2014 року як заборгованість за незаконну відмову у виплаті пенсії по втраті годувальника.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Просила задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити, про що надала письмові заперечення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом статті 36 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї, зокрема, вважаються діти померлого годувальника, які не досягли 18 років, а також дружина померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо вона не працює і зайнята доглядом за дитиною померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

За правилами частини 1 статті 32 Закону № 1058-IV особи, визнані інвалідами II та III груп, до досягнення 23 років включно, мають право на пенсію по інвалідності за наявності 1 року страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.

Як встановлено судом, на момент смерті чоловіку позивачки ОСОБА_1 -ОСОБА_2 йому був 21 рік. Таким чином, з урахуванням положень частини 1 статті 32 Закону № 1058-IV, його страховий стаж для призначення спірної пенсії повинен становити не менше одного року.

Статтею 62 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХП) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Договором від 1 грудня 2010 року, укладеним між ПП «Міжнародний Інформаційний Перевізник» та ОСОБА_2, підтверджується, що останній працював перевізником протягом 1 року. (а.с.28).

Разом з тим, за своєю природою вказаний договір є договором підряду, а не трудовим договором.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Самі лише зобов'язання та намір виконати певну роботу не є документальним підтвердженням її виконання. Крім того, договір від 1 грудня 2010 року, укладений між ПП «Міжнародний Інформаційний Перевізник» та ОСОБА_2 не вказує на наявність між ними трудових правовідносин та наявність в останнього необхідного страхового стажу внаслідок його трудової діяльності.

Крім того, відповідно до наданої позивачкою довідки № 21 від 19.12.2014 року підтверджується той факт, що ОСОБА_2 працював у ПП «Міжнародний Інформаційний Перевізник» водієм-експедитором на підставі цивільно-правової угоди. (а.с.86).

Враховуючи положення ст. 161 КАС України, згідно якої під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не мав необхідного трудового стажу, так як працював за цивільно-правовою угодою, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.32,36,62 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ст.ст. 2,6,11,18,71,104-106,161 КАС України , суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях про визнання дій неправомірними та призначення пенсії по втраті годувальника відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_5 О. В.