Справа № 2а/1770/63/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2015р. м. Київ К/9991/96655/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року

у справі № 2а/1770/63/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Млинівський м'ясокомбінат»

до Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Млинівський м'ясокомбінат» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції (далі - відповідач) про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 25 червня 2010 року, № /1 від 27 липня 2010 року, № /2 від 05 жовтня 2010 року, № /3 від 17 грудня 2010 року.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року позов був задоволений повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Млинівської МДПІ: № /0 від 25 червня 2010 року, №/1 від 27 липня 2010 року, № /2 від 05 жовтня 2010 року, №/3 від 17 грудня 2010 року. Присуджено на користь ТОВ «Млинівський м'ясокомбінат» із державного бюджету судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Млинівська МДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Млинівська МДПІ провела планову виїзну перевірку ТОВ «Млинівський м'ясокомбінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010 року, за результатами якої був складений акт № 163/23/32939076 від 14 червня 2010 року.

За висновками акту перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 64043,00 грн., у тому числі: за 1 квартал 2009 року - 12473,52 грн., за 2 квартал 2009 року - 2625,43 грн., за 3 квартал 2009 року - 9914,44 грн., за 4 квартал 2009 року - 12281,63 грн., за 1 квартал 2010 року - 26748,09,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу валових витрат відповідного податкового періоду вартість послуг мерчандайзингу, наданих йому ПП «Дніпро-Захід» згідно договору марчендайзингу № 6/08-1м від 01 жовтня 2008 року, оскільки акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) по наданню мерчендайзингових послуг не містять всіх обов'язкових реквізитів, які передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з огляду на що не підтверджують факту отримання позивачем вказаних послуг та не підтверджують зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю позивача. Також, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно вдруге включив до складу валових витрат 1 кварталу 2010 року витрати згідно видаткових накладних, отриманих від ТОВ «Агро-інвест» (на суму 24100,00 грн., у тому числі податок на додану вартість) та від ТОВ «Агроенергоінвест» (на суму 10520,00 грн., у тому числі податок на додану вартість), оскільки такі витрати вже були задекларовані товариством у 2 кварталі 2009 року.

25 червня 2010 року Млинівська МДПІ на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № 000302320/0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Млинівський м'ясокомбінат» податкові зобов'язання за платежем: податок на прибуток у розмірі 79435,51 грн., у тому числі: 64043,11 грн. - за основним платежем, 15392,40 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення № /1 від 27 липня 2010 року, № /2 від 05 жовтня 2010 року, № /3 від 17 грудня 2010 року на аналогічні суми податкових зобов'язань.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковим органом не було доведено правомірності визначення позивачу податкових зобов'язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень, оскільки витрати позивача підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які містять усі необхідні реквізити, пов'язані з господарською діяльністю позивача, з урахуванням видів діяльності, які здійснює ТОВ «Млинівський м'ясокомбінат», а також з урахуванням того, що надання ПП «Дніпро-Захід» марчендайзингових послуг призвело до збільшення обсягів реалізації продукції позивача, та зважаючи на те, що на момент виконання господарських зобов'язань за оспорюваними операціями ПП «Дніпро-Захід» мало цивільну правоздатність, було належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податків, і не було позбавлене права укладати угоди у відповідності до вимог діючого законодавства. Також, суд виходив з того, що доводи податкового органу про подвійне включення позивачем витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат спростовуються поданими товариством деклараціями з податку на прибуток підприємства та розрахунками валових витрат товариства.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За приписами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абзацом 1 підпункту 5.4.4 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до валових витрат включаються витрати платника податку на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку.

Відповідно до пункту 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом.

Абзацом 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що факт надання ПП «Дніпро-Захід» позивачу послуг мерчендайзинга підтверджений належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), звітами виконавця про надання послуг до договору №6/08-1м від 01 жовтня 2008 року, податковими накладними, банківськими виписками (т.1 арк. справи 43-112).

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до умов договору марчендайзингу №6/08-1м від 01 жовтня 2008 року, укладеного між позивачем (замовником) та ПП «Дніпро-Захід» (виконавцем), виконавець бере на себе зобов'язання здійснювати наступний перелік послуг: опитування клієнтів з метою виявлення показника рівня лояльності до продукції замовника, яка реалізується; розповсюдження рекламних буклетів в торгових мережах, в які здійснюється поставка продукції замовника та по поштивих скриньках потенційних покупців; здійснення моніторингу ринку товарів в торгових мережах; контроль за вчасною та правильною передпродажною підготовкою продукції представниками торгових мереж, в які здійснюється поставка продукції замовника (пункт 1.2 статті 1 договору); вартість послуг виконавця складає 17% від суми обігу продукції замовника в торгових мережах та торгових точках, які обслуговує виконавець, за календарний місяць, в тому числі податок на додану вартість (пункт 3.1 статті 3 договору).

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що заступник директора ТОВ «Млинівський м'ясокомбінат» - Хмелюк М.В., який є відповідальним стосовно виконання вказаного договору, від'їжджав на зустрічі з працівниками відділу збуту ПП «Дніпро-Захід», що підтверджується довідкою та листом-повідомленням ПП «Дніпро-Захід» (т.1 арк. справи 162-163), листом-повідомленням ТОВ «Млинівський м'ясокомбінат» (т.1 арк. справи 161), звітами про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт (т.2 арк. справи 29-44).

Також, судами було встановлено, що після укладення позивачем договору марчендайзингу з ПП «Дніпро-Захід» зросли обсяги реалізованих ТОВ «Млинівський м'ясокомбінат» товарів, що підтверджується довідкою позивача (т.1 арк. справи 209).

Крім іншого, судами також було встановлено, що на момент виконання господарських операцій за вказаним вище договором, ПП «Дніпро-Захід» мало цивільну правоздатність, було належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податків, і не було позбавлене права укладати угоди у відповідності до вимог діючого законодавства, з урахуванням того, що одним із видів діяльності ПП «Дніпро-Захід» згідно статуту підприємства є маркетингові дослідження, рекламно-видавнича діяльність (т.1 арк. справи 203-208).

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як правомірно встановлено судами попередніх інстанцій, видані позивачу ПП «Дніпро-Захід» акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), звіти виконавця про надання послуг до договору №6/08-1м від 01 жовтня 2008 року, податкові накладні, відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та є первинними документами, оскільки мають всі необхідні встановлені ним обов'язкові реквізити. Доказів того, що вказані накладні, акти та/або договір марчендайзингу не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними органом державної податкової служби в процесі розгляду справи не надано. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

Також, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів податкового органу про подвійне включення позивачем витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат, оскільки такі доводи спростовуються поданими товариством деклараціями з податку на прибуток підприємства та розрахунками валових витрат товариства (т.1 арк. справи 187-196, т.2 арк. справи 90-101).

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про безпідставність визначення позивачу податкових зобов'язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Млинівської МДПІ підлягає залишенню без задоволення, а постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна