Справа № 813/1219/15
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року № 813/1219/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

судді Клименко О.М.

судді Мартинюк В.Я.

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Здинянчина Р.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,-

встановив :

Львівським окружним адміністративним судом отримано позовну заяву, в якій позивач просить:

визнати неправомірними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо направлення заяви ОСОБА_1 від 17.01.2015 року до Державної міграційної служби України;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України) розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.01.2015 року про приведення підзаконних актів вимогам законодавства.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з вимогою щодо приведення у відповідність підзаконних актів, зокрема Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 року №320, вимогам законодавства України, проте така вимога перенаправлена відповідачем до Державної міграційної служби України. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідачем подано письмове заперечення проти позову, в якому просить в позові відмовити, посилається на те, що Міністерство внутрішніх справ України не наділено повноваженнями здійснювати узагальнення практики застосування законодавства з питань громадянства та забезпечувати контроль за ними. Наголосив, що вказана функція належить центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, яким є Державна міграційна служба України. Відтак, на його думку, Міністерство внутрішніх справ України діяло у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства, в межах наданої компетенції та з дотриманням права позивача на належний розгляд його звернення. А тому, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов, та просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

17.01.2015 року ОСОБА_1 надіслав до МВС України вимогу щодо приведення у відповідність підзаконних актів вимогам законодавства України.

Зі змісту вказаної вимоги вбачається, що ОСОБА_1 просить внести зміни у Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 року №320, який суперечить, на його думку, зокрема, Закону України «Про засади державної мовної політики» та Закону України «Про єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», вилучивши обов'язок заповнювати паспорт іншими мовами, крім державної. За наслідками розгляду звернення просить надати письмову відповідь про прийняте рішення та вчинені заходи у встановлені законодавством строки.

За наслідками розгляду даного звернення ОСОБА_1 надіслано листа за підписом заступника директора Департаменту режимно-секретного та документального забезпечення МВС України Р.Ю. Ковальова «Про направлення за належністю звернення гр. ОСОБА_1.» за вих. №Л-1346 від 10.02.2015 року. В цьому листі зазначено про те, що у зв'язку з тим, що порушені у зверненні питання не належать до компетенції МВС України, на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення гр. ОСОБА_1 надіслано за належністю до Державної міграційної служби України для вирішення питання по суті.

Вважаючи дії відповідача щодо пересилання звернення ОСОБА_1 від 17.01.2015 року неправомірними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян, відповідно до ст. 3 Закону №393/96-ВР слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням), як зазначено у цій же статті, є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Згідно з ч.3 ст.15 Закону №393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, серед іншого, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №383/2011 (далі - Положення №383/2011) Міністерство внутрішніх справ України (МВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Основним завданням МВС України є формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина, власності, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань, боротьби зі злочинністю, розкриття та розслідування злочинів, охорони громадського порядку, забезпечення громадської безпеки, безпеки дорожнього руху, а також формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Підпунктом 78 п. 4 Положення №383/2011 встановлено, що Міністерство відповідно до покладених на нього завдань: організовує розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МВС України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються.

Згідно з п.9 Положення №383/2011 МВС у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

У п. 11 Положення №383/2011 визначені повноваження Міністра внутрішніх справ України, згідно з підпунктами 3, 7 якого Міністр: спрямовує та координує діяльність Державної міграційної служби України (далі - ДМС України), в тому числі: порушує перед Кабінетом Міністрів України питання щодо скасування актів ДМС України повністю чи в окремій частині; подає на розгляд Кабінету Міністрів України проекти законів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, розробником яких є МВС України.

Згідно з п.2.1. Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2004 року №1177 (далі - Положення №1177) письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю, реєстрації та первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції органів внутрішніх справ та призначення за ними конкретного виконавця. Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів внутрішніх справ або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Відповідно до п.3.1. Положення №1177 діловодство, пов'язане зі зверненнями громадян, ведеться окремо від інших видів діловодства і покладається на відділ розгляду звернень і прийому громадян Департаменту документального забезпечення та режиму Міністерства внутрішніх справ України (у частині приймання, попереднього розгляду і реєстрації звернень громадян) та на спеціально призначених для цього посадових осіб у структурних підрозділах центрального апарату Міністерства внутрішніх справ України (у частині формування та зберігання справ за зверненнями громадян), а в органах внутрішніх справ - на одного з працівників підрозділу документального забезпечення.

Згідно з п. 4.7 Положення №1177 відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника.

У п.2.11.1. Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 серпня 2012 року №747 визначено документи, які підлягають обов'язковій доповіді Міністрові внутрішніх справ. Враховуючи те, що вимога щодо приведення у відповідність підзаконних актів вимогам законодавства не потребує розгляду її Міністром, його першим заступником і заступниками, то така згідно п.2.11.1.12. вказаної Інструкції за рішенням керівництва Управління документального забезпечення передається для виконання до структурних підрозділів апарату Міністерства відповідно до їх компетенції.

З метою вдосконалення регулювання та організації нормотворчої діяльності структурних підрозділів апарату Міністерства внутрішніх справ у частині підготовки нормативно-правових актів МВС Наказом МВС України затверджено Інструкцію з організації нормотворчої діяльності в Міністерстві внутрішніх справ України від 27 липня 2012 року №649 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.1.2. вказаної Інструкції нормотворча діяльність у МВС - це напрямок діяльності структурних підрозділів апарату МВС (далі - структурних підрозділів МВС), що здійснюється за встановленою законодавством процедурою з метою підготовки та прийняття нормативно-правових актів, спрямованих на регулювання службової діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ.

Згідно з п.1.4. Інструкції нормативно-правовий акт МВС (далі - нормативний акт) - офіційний письмовий документ, який прийнятий МВС, як суб'єктом нормотворення, згідно з визначеною законодавством процедурою та встановленою формою, спрямований на регулювання суспільних відносин, містить норми права, має не персоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Суб'єктами нормотворення у МВС відповідно до вимог відомчих нормативних актів та Інструкції є структурні підрозділи МВС (п.1.7 Інструкції).

МВС видає в разі потреби спільні або за погодженням з іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади нормативні акти.

Нормативні акти, прийняті спільно або за погодженням з іншими органами, змінюються, доповнюються або визнаються такими, що втратили чинність, спільно або за погодженням з відповідними органами (п.1.8 Інструкції).

Пунктом 8.7. Інструкції передбачено, що після видання нормативного акта структурний підрозділ, що був головним його розробником, інші структурні підрозділи Міністерства та УЮЗ, у межах своєї компетенції, забезпечують: організацію виконання вимог виданого нормативного акта; вивчення практики застосування виданого нормативного акта; організацію роз'яснювальної роботи з питань застосування виданого нормативного акта; накопичення і систематизацію інформації про хід його виконання, а також ініціювання питань про внесення до нього відповідних змін, визнання його таким, що втратив чинність, або його скасування.

Суд встановив, що звернення ОСОБА_1 від 17.01.2015 року до МВС України стосувалось необхідності приведення у відповідність з вимогами законодавства України Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 року №320. Оскільки названий нормативно-правовий акт є результатом нормотворчої діяльності МВС України, то внесення змін та/або доповнень до нього є компетенцією саме суб'єкта нормотворення.

Беручи до уваги наведені вище норми законодавства суд дійшов висновку, що питання, порушені у зверненні позивача, входять до повноважень МВС України, яке в силу наведених вище норм мало б об'єктивно і своєчасно розглянути згадану заяву позивача по суті та повідомити його про результати розгляду. Тому обґрунтованих підстав для передачі звернення позивача для розгляду іншому органу в даному випадку не було.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. У відповідності до п.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо.

У даному випадку дії відповідача при розгляді звернення позивача від 17.01.2015 року не відповідають наведеним вище критеріям, оскільки відповідач, допустивши безпідставну передачу розгляду цього звернення іншому органу, діяв всупереч Закону України «Про звернення громадян», з використанням своїх повноважень не з тією метою, з якою ці повноваження йому надано, що в підсумку призвело до порушення законних прав та інтересів позивача.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій, тому виходячи з положень п.1 ч. 2 ст.162 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ст.94 вищенаведеного Кодексу з урахуванням того, що рішення ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо пересилання звернення ОСОБА_1 від 17.01.2015 року до Державної міграційної служби України.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути звернення ОСОБА_1 від 17.01.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя Ланкевич А.З.

Суддя Клименко О.М.

Суддя Мартинюк В.Я.