Справа № П/811/3562/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2015 рокусправа № П/811/3562/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Шлай А.В. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) звернувся з адміністративним позовом до Кіровоградської державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - відповідач або Кіровоградська ДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області) в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2014 року № .

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2014 року посадовими особами Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих у вигляді списання заборгованості, за період з 01 січня по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки податковим органом було складено Акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 21 липня 2014 року № 107/11-23-17-04/НОМЕР_2, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 п.п. 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пп.164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано грошове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за

період, що перевірявся, на загальну суму 10067,21 грн. (а.с.8-10)

На підставі висновків вказаного Акта перевірки податковим органом винесене податкове повідомлення-рішення № від 31 липня 2014 року, яким позивачеві нараховано грошове зобов'язання на загальну суму 12584,01 грн. (із них за основним платежем - 10067,21 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2516,80 грн.) (а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржене податкове повідомлення-рішення базується на висновках акту перевірки про те, що позивачем, всупереч вимогам Податкового кодексу України, не задекларовано в річній декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік дохід у вигляді анульованої заборгованості за кредитним договором в сумі 60568,27 грн та, відповідно не сплачено до бюджету податкове зобов'язання з зазначеного доходу в сумі 10067,21 грн.

Податковим кодексом України визначено вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Зокрема, стаття 16 Податкового кодексу України зобов'язує платника податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3 пункту 16.1), сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1).

Пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України до платників податку з доходів фізичних осіб віднесено: фізичних осіб - резидентів, яка отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізичних осіб - нерезидентів, які отримують доходів з джерела їх походження в Україні; податкових агентів.

За змістом пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування вказаним податком є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування резидента є, серед іншого, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

У свою чергу, згідно з підпунктом „д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

При цьому вказане положення містить застереження, згідно з яким якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З аналізу наведених законодавчих положень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов'язок щодо самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання кредитором суми боргу виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання (вручення) платнику податку кредитором повідомлення про анулювання боргу або укладення з платником відповідного договору;

- включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено Договір № 009-О/000915 від 13 червня 2008 року про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту, умовами якого позивачеві (позичальнику) надано кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. строком до 09 квітня 2011 року з платністю 33,3 % річних (а.с.4).

27 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено Додаткову угоду до вищезазначеного Договору, пунктом 1 якої сторони визнали наявність у ОСОБА_1 боргу за кредитним договором у сумі 75768,27 грн. (а.с.15 ).

При цьому, за змістом пунктів 2.1 та 2.2 Додаткової угоди, повернення позивачем у строк до 27 грудня 2013 року частини боргу у сумі 15200 грн. було передумовою прощення ОСОБА_1 залишку боргу у сумі 60568,27 грн.

У зв'язку з виконанням ОСОБА_1 вимог зазначеної Додаткової угоди, 27 грудня 2013 року АТ "Банк "Фінанси та Кредит" здійснило прощення боргу позивача сумі 60 568,27 грн. за кредитним договором №009-О/000915 від 13 червня 2008 року (а.с.16).

Таким чином, шляхом укладення Додаткової угоди, кредитор повідомив позивача про прощення боргу за кредитним договором.

При цьому АТ "Банк "Фінанси та Кредит" відобразило у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 4 квартал 2013 року нарахований та виплачений ОСОБА_1 дохід на суму 60568,27 грн. (а.с. 44,45).

Викладені обставини підтверджують факт отримання позивачем доходу на суму 60568,27 грн. у розумінні підпункту „д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Також, суд першої інстанції вірно вважав юридично помилковою позицію позивача про те, що суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не є доходом платника - додатковим благом з огляду на приписи підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Так, підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Кодексу додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Отже, вказане законодавче положення не підлягає самостійному застосуванню до спірних правовідносин, оскільки допускає винятки, безпосередньо встановлені розділом IV Податкового кодексу України, а відтак - і підпунктом „д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Так, Податковий кодекс України при визначенні доходу, отриманого платником податків внаслідок анулювання боргу за кредитним договором, не виокремлює складових частин суми такого боргу, а отже - базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є вся сума анульованого боргу позичальника, включаючи відсотки та пеню, що нараховані за користування кредитом.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що у відповідності до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункт 179.7 статті 179 Податкового кодексу України позивач зобов'язаний був до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку, відобразити в ній вказаний дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним та сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

Невиконання позивачем такого обов'язку обумовило самостійне донарахування податковим органом позивачеві суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України та на підставі, встановленій підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

Крім того, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачено, що самостійне визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

За таких умов, відповідачем правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачеві донараховано грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 10067,21 грн за основним платежем та 2516,80 - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: С.В. Чабаненко