Справа № 820/1440/15
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 р.Справа № 820/1440/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Харкові на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015р. по справі № 820/1440/15

за позовом Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова

до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Харкові

про визнання дій незаконними та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

12.02.2015 року Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова (далі-позивач) звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Харкові (далі-відповідач) про визнання незаконними дії щодо не включення сум до актів щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року на загальну суму 15960,41 грн. та суми витрат на поховання разом з витратами на поховання за листопад-грудень 2014 року в сумі 604,74 грн.; стягнення витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та суми витрат на поховання за період вересень-грудень 2014 року у розмірі 16564,15 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 року задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року по пенсіонерам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на загальну суму 1131 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Відповідач не погодившись з рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нову постанову,якою в задоволенні позову відмовити.

Позивач не погодившись з рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просить змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року між позивачем та відповідачем підписані Акти щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, яким зазначено про підготовку списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та зазначило загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню.

Відповідач частково не визнав та не включив при підписанні до Актів суми витрат на підставі того, що нещасні випадки на виробництві сталися на території колишніх республік СРСР по ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відсутні паперові пенсійні справи по особам, які тимчасово поселені із зони проведення антитерористичної операції території Донецької та Луганської областей, неприйняття сум витрат на поховання по особам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з приписів Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,які спричинили втрату працездатності" та Закону України "Про основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування ", Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування передбачено, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Частиною 2 ст.24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,які спричинили втрату працездатності " якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому, страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно ч.2 ст.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,які спричинили втрату працездатності " особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Пунктом 3 розділу XI Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" встановлено,що відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом 3 п. 3 розділу XI Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

За змістом зазначеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров`я потерпілого.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі-Угода), пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

Як випливає зі змісту цієї норми, взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Тому, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Матеріалами справи свідчать про те, що пенсіонер ОСОБА_1 з 22.05.1990 року перебуває на обліку в позивача та отримує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується копією протоколу № 9/198 від 11.10.1990 року про призначену пенсію та довідкою від 26.11.2014 року про призначену та фактично виплачену пенсію.

Також на обліку у позивача з 19.06.1984 року перебуває пенсіонер - ОСОБА_2, який отримує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується копією протоколу № 2/182 від 14.08.1984 року про призначену пенсію та довідкою від 26.11.2014 року про призначену та фактично виплачену пенсію.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року по пенсіонерам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на загальну суму 1131 грн., оскільки відповідний вид пенсії призначається за страховими випадками які сталися на території держав-учасниць Угоди.

Щодо задоволення частини позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на поховання колегія суддів зазначає наступне.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та згідно Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826, прийнятого на виконання частини 8 статті 34 цього Закону, вказує на прямий обов'язок Фонду відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано висновків медичних закладів про наявність причинного зв'яку смертей осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з отриманим каліцтвом і як наслідок відсутності у відповідача підстав для прийняття до взаємозаліку витрат на виплату допомоги за листопад-грудень 2014 року.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача про наявність у відповідача обов'язку на включення до Акту суми витрат по особам, які тимчасово переселені із зони антитерористичної операції, оскільки відповідні особи не звертались з заявами про виплату пенсії та інших соціальних виплат та не перебувають на обліку як потерпілі, що втратили працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Виходячи з вищевикладених підстав, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення першої інстанції - скасуванню.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, тому не підлягає скасуванню, а апеляційні скарги задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення,а постанову суду-без змін.

В силу приписів ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Харкові залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2015р. по справі № 820/1440/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Бартош Н.С. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 27.04.2015 р.