Справа № 809/1074/15
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. Справа № 809/1074/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмитрашко О.М.,

представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - Яремака Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Шмега-Транс»

до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень від 27.02.2015 року за №№, та від 19.03.2015 року за №,-

ВСТАНОВИВ:

10.03.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Шмега-Транс» (надалі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 27.02.2015 року за №№, та від 19.03.2015 року за №.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх зміну від 23.03.2015 року, мотивовані наступними обставинами. У лютому 2015 року Долинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі - Долинська ОДПІ) проведена позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Шмега-Транс» (надалі - ТОВ «Шмега-Транс») з питань правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за листопад 2015 року. За результатами перевірки 16.02.2015 року відповідачем був складений акт №269/09-05-15/36322637, у висновку якого зазначено, що Товариством порушені норми пункту 198.5 статті 198 та пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкові зобов'язання за жовтень 2014 року - на 12367,00 грн. та за листопад 2014 року - на 11345,00 грн., завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за листопад 2014 року - на 11345,00 грн., завищено заявлену до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість на 12367,00 грн.

Проведеною у лютому-березні 2015 року перевіркою, згідно акта від 12.03.2015 року за №423/09-05-15/36322637, установлені аналогічні порушення норм Податкового кодексу України, унаслідок чого Товариством занижено значення податкових зобов'язань за листопад 2014 року - на 11345,00 грн. та грудень 2014 року - на 733,00 грн., завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за листопад 2014 року - на 11345,00 грн., завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року - на 733,00 грн., завищено заявлену до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість на 11345,00 грн.

За результатами перевірок Долинською ОДПІ винесені податкові повідомлення-рішення від 27.02.2015 року за №№, та від 19.03.2015 року за №, якими: зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 12367,00 грн., нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 3092,00 грн.; зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість - на 11345,00 грн.; зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 11345,00 грн., нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 2838,00 грн., відповідно.

Підставами для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є, на думку податкового органу, неправильно встановлені норми списання пально-мастильних матеріалів. Разом з тим, позивач не погоджується з вказаними рішеннями, вважає, що списання пального при експлуатації автомобільного транспорту Товариства здійснюється згідно норм витрат пального і мастильних матеріалів, затверджених, у тому числі, й наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року за №43, із застосуванням базових лінійних норм витрат, установлених відповідно до моделі (модифікації) автомобіля та норм витрат на виконання транспортної роботи. Наказами по підприємству, які ніким не скасовані та є чинними на даний час, затверджені порядок розрахунку нормативних витрат дизельного пального для автомобільного транспорту Товариства та нормативні витрати дизельного пального на конкретні автомобілі.

Отже, рішення податкового органу суперечать положенням Податкового кодексу України, фактичним обставинам справи, тому їх слід скасувати.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши докази, суд установив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шмега-Транс» (надалі - ТОВ «Шмега-Транс») 26.03.2009 року зареєстроване як юридична особа, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 36322637. На момент спірних правовідносин і на даний час Товариство перебуває на обліку в Долинській ОДПІ, є платником податків, зборів та інших обов'язкових платежів, установлених законом, у тому числі податку на додану вартість (а.с. 27-33 т.1).

У період з 04 по 10 лютого 2015 року Долинською ОДПІ проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Шмега-Транс» з питань правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за листопад 2015 року. За результатами перевірки 16.02.2015 року відповідачем складений акт №269/09-05-15/36322637 (а.с. 47-62 т.1)

Відповідно до вказаного акта, податковим органом установлено, що Товариством порушені норми пункту 198.5 статті 198 та пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкові зобов'язання за жовтень 2014 року - на 12367,00 грн. та за листопад 2014 року - на 11345,00 грн., завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за листопад 2014 року - на 11345,00 грн., завищено заявлену до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість на 12367,00 грн. (а.с. 61-62 т.1).

Проведеною у період з 27 лютого по 05 березня 2015 року документальною позаплановою виїзною перевіркою, згідно акта від 12.03.2015 року за №423/09-05-15/36322637, установлені аналогічні порушення норм Податкового кодексу України, внаслідок чого Товариством занижено значення податкових зобов'язань за листопад 2014 року - на 11345,00 грн. та грудень 2014 року - на 733,00 грн., завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за листопад 2014 року - на 11345,00 грн., завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року - на 733,00 грн., завищено заявлену до відшкодування з бюджету суму податку на додану вартість на 11345,00 грн. (а.с. 67-80 т.1).

За результатами перевірок Долинською ОДПІ винесені податкові повідомлення-рішення від 27.02.2015 року за №№, та від 19.03.2015 року за №, якими: зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 12367,00 грн., нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 3092,00 грн.; зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість - на 11345,00 грн.; зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 11345,00 грн., нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 2838,00 грн., відповідно (а.с. 9-10, 66 т.1).

Судом установлено, що наказом від 02.11.2009 року за №9 на ТОВ «Шмега-Транс» затверджено порядок розрахунку нормативних витрат дизельного пального для автомобільного транспорту Товариства. При цьому, для розрахунку нормативних витрат враховуються: лінійна норма витрат палива, пробіг автомобіля, норма на транспорту роботу, обсяг транспортної роботи. На момент спірних правовідносин та на даний час цей наказ є чинним (а.с. 11 т.1).

На підставі зазначеного наказу, позивачем визначені нормативні витрати пального для конкретних автомобілів Товариства (а.с. 12-26 т.1).

Згідно досліджених судом дорожніх листів підтверджуються фактичні витрати та правомірність списання позивачем дизельного пального у ході експлуатації автомобільного транспорту ТОВ «Шмега-Транс» при здійсненні господарської діяльності відповідно до норм, установлених наказами керівника підприємства (а.с. 87-248 т.1, 1-44 т.2).

Відповідно до вимог частини 1 стаття 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України, введений в дію Законом від 02.12.2010 року за 2755-VI, із змінами та доповненнями (надалі - Кодекс), регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Кодексу платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Правовідносини позивача щодо порядку формування податкового кредиту з податку на додану вартість, сплати до бюджету цього виду податку тощо, регламентовані нормами Кодексу.

Так, відповідно до пункту 198.1 Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.2 цієї статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Кодексу встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 200.1 Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2 Кодексу).

Відповідно до пункту 200.4 Кодексу, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.5 Кодексу установлено, що не мають права на отримання бюджетного відшкодування особи, які: були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів); мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів).

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні норми щодо ведення бухгалтерського обліку встановлені Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, зі змінами та доповненнями.

Судом установлено, що правомірність віднесення позивачем сум до податкового кредиту з податку на додану вартість та формування показників з цього виду податку підтверджується дослідженими в судовому засідання первинними бухгалтерськими документами та здійснені відповідно до норм Податкового кодексу України.

Стосовно доводів відповідача щодо необхідності застосування при списанні витрат на використання паливно-мастильних матеріалів Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року за №43, суд зазначає, що дані норми призначені для планування потреби підприємств, організації та установ у паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії та раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива. Зазначений наказ не пройшов державної реєстрації в Міністерстві юстиції України у зв'язку з чим, він є обов'язковим для виконання лише для підприємств, установ і організацій, які входять до сфери управління Міністерства транспорту України. Іншими Центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями повинні бути розроблені власні нормативні документи щодо нормування витрат палива та мастильних матеріалів, у тому числі, але не виключно, із використанням норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених вказаним наказом.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до вказаного вище наказу, право встановлення конкретних величин норм витрат палива на виконання транспортної роботи у регламентованих межах надається керівникам підприємств. Визначений підприємством порядок встановлення та використання норм витрат палива на виконання транспортної роботи затверджується наказом (розпорядженням) по підприємству.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірних повідомлень-рішень покладено на податковий орган.

У даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, дослідивши в судовому засіданні матеріали даної адміністративної справи, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, у повному обсязі підтверджені матеріалами справи, тому їх слід задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому, на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету України судовий збір в сумі 182,70 грн.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 11, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 27.02.2015 року за №№, та від 19.03.2015 року за № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Шмега-Транс» (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 36322637) судовий збір в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, установлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ Ю.О. Бобров

Постанова в повному обсязі складена 07.04.2015 року.