Справа № 821/3607/14
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/3607/14

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Циганій С.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

секретар - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу першого заступника прокурора Херсонської області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом першого заступника прокурора Херсонської області до Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, третя особа - садівниче товариство "Рута-Скай" про визнання протиправними та скасування розпоряджень, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року перший заступник прокурора Херсонської області звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати розпорядження голови районної державної адміністрації №924 від 08.10.2008р. про надання згоди садівничому товариству «Рута-Скай» на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 2,5 га на території Садівської сільської ради під розміщення садівничого товариства та №454 від 07.06.2010р. про затвердження проекту землеустрою та надано в оренду земельної ділянки садівничому товариству «Рута-Скай» загальною площею 2,5000га, у тому числі: ділянка №1 - 0,9925га, ділянка №2 - 1,5075га під розміщення садівничого товариства із земель державної власності на території Садівської сільської ради.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що оскаржувані розпорядження відповідача прийняті з порушенням вимог земельного законодавства, а саме статей 20, 123, 124, 134-139 Земельного кодексу України, частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій», та є протиправними.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду перший заступник прокурора Херсонської області подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог заступника прокурора Херсонської області.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними по суті і такими, що узгоджуються із вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Земельного кодексу України.

Так, обґрунтовуючи своє звернення до суду із позовом, прокурор послався на порушення оскаржуваним рішенням інтересів держави та зазначив в якості органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Державний комітет України із земельних ресурсів.

В своїй позовній заяві прокурор вказав зокрема про неможливість здійснювати Державним комітетом України із земельних ресурсів належного державного контролю за використанням та охороною земель у зв'язку із прийняттям Київською міською радою спірного рішення.

В ході судового розгляду встановлено, що рішенням Господарського суду Херсонської області від 04.09.2008р. по справі №7/471-ПН-08 Білозерська районна державна адміністрація зобов'язана надати СТ "Рута-Скай" згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 2,5га на території Садівської сільської ради під розміщення садівничого товариства "Рута-Скай". Дане рішення набуло чинності (а.с.33-34)

Розпорядженням Білозерської районної державної адміністрації №924 від 08.10.2008р. надано згоду садівничому товариству «Рута-Скай» на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 2,5 га на території Садівської сільської ради під розміщення садівничого товариства.

Розпорядженням Білозерської районної державної адміністрації №454 від 07.06.2010р. затверджено проект землеустрою та надано в оренду земельну ділянку садівничому товариству «Рута-Скай» загальною площею 2,5000 га, у тому числі: ділянка №1 - 0,9925га, ділянка №2 - 1,5075га під розміщення садівничого товариства із земель державної власності на території Садівської сільської ради. Зобов'язано позивача замовити розрахунок нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, укласти договір оренди земельної ділянки та провести його державну реєстрацію.

Вирішуючи спірне питання щодо розпорядження Білозерської районної державної адміністрації №924 від 08.10.2008р. колегія суддів виходить із такого.

Як було з'ясовано вказане спірне рішення відповідача було ухвалене на виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 04.09.2008 року. Рішення суду набрало чинності .

Відповідно до статті 13 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом (ч.2). Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом ( ч.4).

Аналогічні вимоги щодо обов'язковості виконання судових рішення містяться в Законі України N 213-VIII "Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 2 березня 2015 року.

Відповідно до ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Таким чином, обов'язкове виконання судових рішень є складовою права на справедливий судовий захист.

Контроль за виконанням рішенням суду відповідно до розділу ХІV Господарського процесуального кодексу України здійснює виключно суд, який постановив рішення.

Спірні питання щодо порядку виконання рішення господарського суду необхідно вирішувати в порядку ст. 121 ГПК України.

Враховуючи викладене та те, що спірне розпорядження Білозерської районної державної адміністрації №924 від 08.10.2008р. прийнято на виконання рішення суду, позовні вимоги прокурора щодо незаконності розпорядження Білозерської районної державної адміністрації №924 від 08.10.2008р. не можуть бути задоволенні, оскільки правові підстави, на які посилався прокурор є ідентичними тим, яким дав правову оцінку Господарський суд Херсонської області від 04.09.2008р. по справі №7/471-ПН-08 .

Доводи апелянта, що рішенням Господарського суду Херсонської області від 04.09.2008р. по справі №7/471-ПН-08 не зобов'язано відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту відведення в оренду земельної ділянки, та рішенням не підтверджено право позивача на отримання користування даної земельної ділянки без конкурсу колегія суддів відхиляє, оскільки така правова позиція фактично зводиться до ревізування (роз'яснення та встановлення порядку виконання) значеного зазначеного судового рішення у спосіб не передбачений чинним законодавством, а отже не відноситься до компетенції суду у цій адміністративній справі.

З приводу позовних вимог щодо оскарження Розпорядження Білозерської районної державної адміністрації №454 від 07.06.2010 року, колегія суддів зазначає наступне.

В якості підстави для визнання протиправним спірного розпорядження прокурор визначив порушення відповідачем приписів ст. 124 ЗК України щодо не проведення обов'язкових земельних торгів (аукціону) та надання спірної земельної ділянки без розроблення проекту землеустрою щодо зміни її цільового призначення, порушення приписів ч.4 ст. 123, ст. 186-1 ЗК України щодо відсутності висновку комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою.

Відповідно до ст.124 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (ч.1). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу(ч.2). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ч.3). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди (ч.4).

Відповідно до ст.134 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) Земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1). Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; надання земельних ділянок в інших випадках, визначених законом(ч.2).

Як вбачається із статуту СТ «Рута-Скай», зареєстрованого відділом державної реєстрації виконавчого комітету Херсонської міської ради 20.11.2007 року, реєстраційний номер № 0009180, садівниче товариство утворено громадянами за місцем їх проживання на підставі ч.1ст.36 Конституції України. У своїй діяльності товариство керується Законами України «Про об'єднання громадян», «Про кооперацію» ( а.с. 203-210).

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про об'єднання громадян" ( в редакції , чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єднанням громадян є добровільне громадське формування, створене на основі єдності інтересів для спільної реалізації громадянами своїх прав і свобод.

Кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю (статті 2,3 Закону України "Про кооперацію").

У відповідності до ст.20 Закону України "Про об'єднання громадян" для здійснення цілей і завдань, визначених у статутних документах, зареєстровані об'єднання громадян користуються правом: виступати учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права; представляти і захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів (учасників) у державних та громадських органах.

Об'єднання громадян набуває право власності на кошти та інше майно, передане йому засновниками, членами (учасниками) або державою, набуте від вступних та членських внесків, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, а також на майно, придбане за рахунок власних коштів чи на інших підставах, не заборонених законом. Кошти та інше майно об'єднань громадян, в тому числі і тих, що ліквідуються, не може перерозподілятись між їх членами і використовується для виконання статутних завдань або на благодійні цілі, а у випадках, передбачених законодавчими актами, за рішенням суду спрямовується в доход держави (стаття 21 Закону України "Про об'єднання громадян").

Отже, об'єднання громадян створюються для спільної реалізації його членами (учасниками) своїх прав і свобод на основі єдності інтересів та виконання обов'язків, що відображають головну мету, завдання, напрямки, форми та методи діяльності об'єднань.

Відповідно до статті 24 Закону об'єднання громадян вправі здійснювати господарську та іншу комерційну діяльність виключно шляхом створення госпрозрахункових установ і організацій, заснування підприємств в порядку, встановленому законом.

Як вбачається із обґрунтування розрахунку розміру спірної земельної ділянки (а.с.76), розмір земельної ділянки визначений із розрахунку не більше 0,12 га на кожного члена садівничого товариства.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку що СТ «Рута-Скай» створено, діє та вступає у правовідносини з іншими суб'єктами виключно в інтересах громадян (фізичних осіб, які є членами зазначеного об'єднання) та з метою спільної реалізації його членами (учасниками) своїх прав і свобод.

Частинами 1, 3, 4, 6 статті 35 ЗК України передбачено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Землі загального користування садівничого товариства є його власністю. До земель загального користування садівничого товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами та іншими об'єктами загального користування.

Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівничого товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства.

Використання земельних ділянок садівничих товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

Даною статтею регламентоване право громадян України на приватизацію земельних ділянок для ведення індивідуального або колективного садівництва. Під колективним садівництвом мається на увазі ведення садівництва громадянами у складі садівницьких товариств, проте на індивідуальних ділянках таких громадян, окрім земель загального користування садівницького товариства, до яких відносить "земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування".

При цьому Земельний Кодекс України, декларуючи можливість надання у користування земель садівничим товариствам, не визначив окремої процедури, за якою садівницьке товариство могло б отримати такі ділянки у користування.

За таких обставин, колегія судів, з огляду на положення статуту СТ «Рута Скай» відповідно до якого об'єднання виступає виключно в інтересах громадян, дійшла висновку, що процедура отримання садівничим товариством земельної ділянки у користування є аналогічною процедурі отримання фізичної особи для ведення садівничого товариства.

Як було зазначено вище, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення садівництва.

А відтак, колегія суддів дійшла до висновку, що процедура отримання позивачем у оренду земельної ділянки не потребує обов'язкового проведення земельних торгів.

З приводу доводів апелянта щодо відсутності висновку комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.4 ст.123 ЗК України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою.

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проекту він повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи відповідно до закону.

Частиною п'ятою ст.123 ЗК України передбачено, що у разі якщо місце розташування об'єкта, розміри і межі земельної ділянки, що пропонується до вилучення (викупу), та умови вилучення (викупу) цієї ділянки погоджені згідно з вимогами статті 151 цього Кодексу, які під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не змінилися, проект погодженню не підлягає.

Відповідно до ст.186-1 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, в районах та містах обласного значення, містах Києві та Севастополі функціонують постійно діючі комісії.

Відповідно до частин 2,3,4,5,6 зазначеної норми закону, до повноважень Комісії належить забезпечення погодження документації із землеустрою відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. до складу Комісії входять уповноважені представники районного (міського) органу земельних ресурсів, містобудування та архітектури, природоохоронного та санітарно-епідеміологічного органу, органу охорони культурної спадщини. У разі погодження проектів землеустрою, що розробляються з метою вилучення, надання, зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення, водного фонду, земельних ділянок для цілей, пов'язаних із розробкою корисних копалин, до складу Комісії залучається відповідно представник територіальних органів лісового господарства, водного господарства, державного гірничого нагляду. Організація роботи Комісії, матеріально-технічне забезпечення її діяльності та контроль за дотриманням нею строків і порядку розгляду документації із землеустрою здійснюють органи, що утворили Комісію. Документація із землеустрою, погоджена Комісією, вважається такою, що погоджена органами, представники яких входять до її складу. Комісія здійснює свою діяльність у формі засідань, що проводяться не рідше одного разу на тиждень. Результати роботи Комісії оформлюються висновком, який підписується всіма її членами та скріплюється печатками органів, представники яких входять до її складу. У разі незгоди члена Комісії з погодженням документації із землеустрою він підписує висновок з поміткою "із зауваженнями" та додає до висновку Комісії свій висновок із викладом цих зауважень.

При цьому необхідно врахувати, що редакція статті186-1 ЗК України була ухвалена Законом України від 05.11.2009 р. N 1702-VI, тобто після того, як позивач розпочав процедуру виготовлення та погодження землевпорядної документації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року N1420 ( дія якої, у свою чергу, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 лютого 2010 року у справі N 2а-828/10/2670 зупинено до ухвалення рішення в адміністративній справі, а Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2010 року у справі N 2а-828/10/2670 скасовано заходи забезпечення позову) затверджено Типове положення про комісію з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою та зобов'язано Державний комітет із земельних ресурсів, Міністерство регіонального розвитку та будівництва, Міністерство охорони навколишнього природного середовища, Міністерству охорони здоров'я, Міністерству культури і туризму, Державному комітетові з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду, Державному комітетові лісового господарства, Державному комітетові по водному господарству, Раді міністрів Автономної Республіки Крим забезпечити участь своїх представників у роботі комісій з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою.

Відповідно до п. 13 вказаного Типового положення до складу комісії входять уповноважені в установленому порядку на підписання та скріплення печаткою відповідних висновків представники: територіального органу Держкомзему; органу містобудування та архітектури; територіального органу Мінприроди; органу санітарно-епідеміологічної служби; органу охорони культурної спадщини.

До затвердження складу постійно діючої комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, висновки про погодження документації із землеустрою надаються органами, зазначеними у частині третій статті 1861 Земельного кодексу України, в установленому порядку (п. 6 Розділу 11 "Перехідні положення" Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у місті Києві).

Отже, висновки про погодження документації із землеустрою надаються комісіями (створеними відповідно до ст. 1861 Земельного кодексу України та постанови КМУ 1420), до складу яких мають входити уповноважені в установленому порядку представники: територіального органу Держкомзему; органу містобудування та архітектури; територіального органу Мінприроди; органу санітарно-епідеміологічної служби; органу охорони культурної спадщини, а до затвердження складу комісії висновки про погодження документації із землеустрою надаються безпосередньо вказаними органами.

Аналогічну правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 21.12.2011р., справа № К/9991/28070/11.

Матеріалами справи підтверджено, що така комісія на момент прийняття рішення створена не була ( а.с.13об, 182).

При цьому судом з'ясовано, що розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації №174 від 16.01.2009 року затверджено оновлений склад постійної комісії з розгляду та врегулювання земельних відносин. Також вказаним розпорядженням затверджено оновлене Положення про постійну діючу комісію з розгляду та врегулювання земельних відносин (а.с.108-109).

Як вбачається із довідки, підписаної членами зазначеної комісії проект розпорядження голови районної державної адміністрації «Про надання згоди на розробку проекту відведення» погоджений ( а.с.115).

Згідно висновку державної експертизи землевпорядної документації Головного управління Держкомзему у Херсонській області № 201 від 16.03.2010 року( а.с.71) проект землеустрою позивача пройшов погодження в наступних організаціях: Відділ Держкомзему у Білозерському районі, висновок №4508 від 23.07.2009 року; Відділ регіонального розвитку та будівництва райдержадміністрації , висновок №1-12/781 від 26.05.2009 року; Білозерська районна санепідемстанція, висновок № 02-4/13-109 від 27.11.2008 року; Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області, висновок №07-14/9-9834 від 16.12.2008 року; Обласна інспекція по охороні пам'яток історії та культури, висновок № 2824П від 28.11.2008 року; Управління регіонального розвитку містобудування та архітектури облдержадміністрації, лист №8-3693/1, від 03.12.2009 року.

Ураховуючи вищенаведене, та той факт, що склад комісії на момент виготовлення та погодження проекту землеустрою не було затверджено в установленому Законом порядку, а окремі висновки про погодження документації із землеустрою надавались безпосередньо вказаними органами, колегія суддів вважає, що порушень відповідачем приписів ст.123,186-1 ЗК України не встановлено

З приводу доводів прокурора щодо порушення процедури зміни цільового призначення колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як було встановлено вище, позивачу надана земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення садівництва.

Землями сільськогосподарського призначення згідно з частиною першою статті 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

У свою чергу відповідно до частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Правовий режим видів використання сільськогосподарських земель встановлений статтями 31, 33 - 37 ЗК України.

Правовий режим земельних ділянок для садівництва визначається ст. 35 ЗК України, відповідно до частини першої якої встановлено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Відповідно до частини третьої цієї статті земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Різний правовий режим земель, що відводяться для ведення особистого селянського господарства, та земель, що відводяться для індивідуального садівництва, додатково підтверджується положеннями статті 122 ЗК України, якою встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, які також обумовлені особливостями кожного виду використання земельної ділянки. При цьому абзац другий частини п'ятої статті 20 ЗК України встановлює обов'язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Стаття перша Закону України "Про землеустрій" містить визначення поняття "цільове призначення земельної ділянки", згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. З цією метою до форми бланків зазначених державних актів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року N 449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою", введена графа "цільове призначення".

Отже, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування га в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.

В судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка не потребує зміни цільового призначення, а позивачем не доведено, що спірній земельній ділянці присвоєний інший вид використання землі.

Приписами пункту 2 статті 121 Конституції України встановлено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Частинами 1, 2 статті 60 КАС України встановлено, що у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах. Прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу.

Враховуючи те, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 8 квітня 1999 року, справа N 1-1/99).

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Згідно ч. 2 ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва у суді держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Як вбачається із ч. 2 резолютивної частини вищевказаного Рішення Конституційного Суду України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, пунктом 6 частини другої статті 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду із заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Таким чином, прокурор може бути позивачем у адміністративній справі лише у випадку, визначеному частиною четвертою статті 21 Закону України "Про прокуратуру", в інших же випадках прокурор при зверненні до суду здійснює представницькі функції, а тому в позовній заяві повинен визначити підстави та обґрунтування представництва у суді інтересів держави, особу чи орган, які представляє (Аналогічна думка з цього приводу викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 25.10.2011 року справа К/9991/22351/11/К/9991/19010/11).

Питання публічного інтересу визначено у постанові Верховного суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-92цс13, номер судового рішення в ЄДРСРУ 33890138.

Так, у вказаній постанові Верховний суд України, пославшись на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, зазначив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Проте, у цій справі Європейський суд з прав людини, визнавши порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції, зробив висновок, що хоча правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес", але, виходячи із обставин цієї справи, цей інтерес мав на меті порушення основних принципів правової певності (визначеності).

Принцип юридичної визначеності, який імплікований Європейською Конвенцією з прав людини і який становить один із основних елементів верховенства права", адже точність і передбачуваність цих підстав «необхідні для правової визначеності», особливо для гарантій особи щодо користування земельною ділянкою.

При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення було прийняте у 2010 році, проте позов поданий лише у 2014 році.

Протягом 4 років об'єднання громадян та його учасники вправі були покладатись на легітимність добросовісних дій державного органу та розраховувати на те, що за умови відсутності порушень з їх сторони та за відсутності факту вчинення кримінально караних дій, держава не змінить правила користування земельною ділянкою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що звертаючись до суду з даним позовом в інтересах держави, заступник прокурора Херсонської області не обґрунтував в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, не вказав про необхідність їх захисту, не обґрунтував пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, з огляду на що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги першого заступника прокурора Херсонської області є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції суттєвих порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Херсонської області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі № 821/3607/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в повному обсязі - 27 квітня 2015 року

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян