Справа № 804/3745/15
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2015 р. Справа № 804/3745/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
при секретаріПрихно К.С.
представника відповідача представника третьої особи Чернишової Ф.С. Хмелюк Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Криничанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,-
06 березня 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Криничанська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, в якому просить зобов'язати Головне управління Держземагентства у Дніпропет ровській області, який є центральним органом влади з питань зе мельних ресурсів внести пропозицію щодо надання дозволу на розро блення документації із землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки у власність (6 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Катеринопільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24.12.2012 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення, яким суд визнав за ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) в ко лишньому колективному сільськогосподарському підприємстві «Аврора» Криничанського району Дніпропетровської області у розмірі 6, 00 умовних кадастрових гектарів.
Вказана земельна ділянка була визнана за позивачем як за членом колективного господарства в якому вона працювала.
Позивачка зверталась із письмовою заявою до Криничанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із проханням виділити в натурі на місцевості земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва на підставі рішення суду.
Листом від 31.07.2014 року позивачу було відмовлено у виділенні в натурі на місцевості земельної ділянки. Відмова мотивована тим, що з 01.01.2013 ро ку питання щодо передачі земель сільськогосподарського призначення віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади, а тому Криничанська районна державна адміністрація втратила повно важення щодо вирішення даного питання з набуттям чинності закону України від 06.09.2012 року № 5245 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та колективної власності».
Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області надало позивачці відповідь від 16.06.2014 року № 31-4-0.11-4780/2-14, в якій посилається на Закон України «Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)", де зазначило, що повноваження щодо виділення земельних ділянок, які належали колек тивним сільськогосподарським підприємствам - належать сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям.
У відповідності до Закону України від 06.09.2012 року № 5245 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо роз межування земель державної та колективної власності» внесені зміни до ст. 122 ЗК України, де зазначено, що районні державні адміністрації на їх території передають землі із земель державної власності в межах міст та за межами населених пунктів, крім випадків ч.3, ч.4, ч. 8 вказаної статті закону. Таким чином, вказаним законом щодо змін до ст. 122 ЗК України з 01.01.2013 року повноваження щодо передачі земель передано центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів щодо передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування.
Позивач стверджує, що відповідь Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області від 16.06.2014 року не відповідає вимогам законодавства і з урахуванням змін до ст. 122 ЗК України, внесених Законом України від 06.09.2012 року № 5245 «Про внесення змін до деяких законодав чих актів України щодо розмежування земель державної та колективної власності», питання щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, тобто до компетенції територіальних управлінь Держземагентств.
Позивач та його представник в судовому засіданні 03 квітня 2015 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили адміністративний позов задовольнити. В судове засідання 17 квітня 2015 року не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити у їх задоволенні та додатково пояснив, що відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.
Право громадян на земельну частку (пай) у землях державних та комунальних сільськогосподарських підприємств відрізняється від права на земельну частку (пай) у землях, переданих у колективну власність недержавним сільськогосподарським підприємствам (КСП, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам тощо).
Суттєве значення має те, на яких правових засадах свого часу виникало право на земельну частку (пай) та з яких земель проходило паювання.
Рішенням Криничанського районного суду від 24.12.2012 по справі № 2/421/735/12, 421/2247/12 за позовом ОСОБА_5 до Криничанської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) вирішено визнати за ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) в колишньому колективному сільськогосподарському підприємстві «Аврора» Криничанського району Дніпропетровської області у розмірі 6,00 умовних кадастрових гектарів.

Отже, стверджує представник відповідача, в даному випадку виділення власнику земельної частки (паю) - ОСОБА_5 земельної ділянки в натурі (на місцевості) повинно було відбуватися саме із земель, що належали колективному сільськогосподарському підприємству «Аврора» на праві колективної власності.

Паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Землі передані свого часу КСП, у тому числі й землі, що розпайовані між членами цього КСП, не відносяться до земель державної власності. Тому частина четверта статті 122 Земельного кодексу України у цьому випадку не застосовується.

Таким чином, стверджує представник відповідача, Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області не наділене компетенцією виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку власнику земельної частки (пай), та відповідно Головне управління не може й підготувати наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або користування.

Представник третьої особи в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та зазначив, що відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Законом України від 06.09.2012 року № 5245-17 внесено зміни до статті 122 Земельного кодексу України, які набрали чинності 01.01.2013 року, відповідно до яких земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності (крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті) передаються у власність або у користування для всіх потреб - центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальними органами.

З 01.01.2013 року районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо); в) індивідуального дачного будівництва.

Таким чином, Криничанська районна державна адміністрація не має повноважень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судом встановлено, що рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 р. по справі № 2/421/735/12, 421/2247/12 за позовом ОСОБА_5 до Криничанської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) вирішено визнати за ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) в колишньому колективному сільськогосподарському підприємстві «Аврора» Криничанського району Дніпропетровської області у розмірі 6,00 умовних кадастрових гектарів.

Представник позивача від імені ОСОБА_5 звертався із письмовим запитом 25.07.2014 року №25-07 до Криничанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо надання інформації стосовно виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно рішення суду гр. ОСОБА_5

На вказаний запит третя особа повідомила, що відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. З 01.01.2013 року районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо; в) індивідуального дачного будівництва. Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України з 01.01.2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності (крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті) передаються у власність або у користування для всіх потреб - центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальними органами.

Крім того, позивач звертався з аналогічною заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (6 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Катеринопільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області до відповідача, на яку відповідач повідомив, що відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» повноваження щодо виділення земельних ділянок, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, належить сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям.

У Постанові Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі) можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Право громадян на земельну частку (пай) у землях державних та комунальних сільськогосподарських підприємств відрізняється від права на земельну частку (пай) у землях, переданих у колективну власність недержавним сільськогосподарським підприємствам (КСП, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам тощо).

Суттєве значення має те, на яких правових засадах свого часу виникало право на земельну частку (пай) та з яких земель проходило паювання.

Паювання земель колишніх сільськогосподарських підприємств (колгоспів, радгоспів) повинно було здійснюватися після їх реформування у колективні сільськогосподарські підприємства (Указ від 10 листопада 1994 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»), передачі цим підприємствам земель у колективну власність, видачі державного акта на право колективної власності на землю, складання та уточнення списків осіб, які мають право на земельну частку (пай). Коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), встановлено Указом Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-IV від 05.06.2003 р.

Відповідно до ст. 1 Закону № 899-IV право на земельну частку (пай), зокрема, мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 2 Закону № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

свідоцтво про право на спадщину;

посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п'ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Відповідно до ст. 3 Закону № 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 5 Закону № 899-IV сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку;

приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом;

оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку;

приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

В позовній заяві позивач посилається на Закон України №5245 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та колективної власності» яким внесено зміни до ст. 122 Земельного кодексу України та визначено, що з 01.01.2013 року повноваження щодо передачі земель передано центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів щодо передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (із внесеними змінами) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Враховуючи вищенаведену норму, ключовим поняттям в даному випадку є саме - земельні ділянки державної власності.

Однак, землі передані свого часу КСП, у тому числі й землі, що розпайовані між членами цього КСП, не відносяться до земель державної власності. Тому частина четверта статті 122 Земельного кодексу України у цьому випадку не може бути застосована.

Таким чином, вирішення питання щодо отримання рішення про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та надання цих ділянок у власність не відноситься до повноважень територіальних органів Держземагентства.

Отже, сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Земельна частка (пай) - це не конкретна земельна ділянка, а тільки право громадянина (члена сільськогосподарського підприємства) на виділення її із земель КСП. Право власності чи користування на конкретну земельну ділянку набувається лише після виділення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості).

Межі конкретної земельної ділянки завжди визначено в натурі (на місцевості). Власник чи користувач ділянки знає її точне місце розташування, має можливість її обробляти і використовувати самостійно. На таку ділянку обов'язково існує правовстановлюючий документ.

Натомість меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) не визначено. Позивач не знає де конкретно міститься його земельна ділянка, тому не має можливості використовувати її самостійно.

Розгляд пропозицій (зауважень) громадян визначений ст. 14 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Головне управління розглянуло заяву ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (6 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Катеринопільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, на яку надало відповідь, що підтверджується листом від 16.06.2014 р. № 31-4-0.11-4780/2-14.

Після наданої відповіді будь-якої пропозиції від ОСОБА_5 до Головного управління не надходило. Крім того, чинне законодавство не передбачає відповідної пропозиції стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від Головного управління.

У зв'язку з викладеними обставинами суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 22 квітня 2015 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник