Справа № 813/8504/14
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року Справа № 813/8504/14
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Кіщак К.В.,

представник позивача Смеречинський В.Б.,

представник відповідача не з`явився,

представник третьої особи Дмитрієв В.А.,

представник третьої особи Лоозовський-Шах І.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, третя особа Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :
12 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, третя особа Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України у вигляді протоколу № 45 від 24.04.2012 р. в частині безпідставності видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2;

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що при прийнятті рішення, оформленого протоколом Комісії № 45 від 24.04.2012 року в частині визнання видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - безпідставною, адже відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було взято до уваги та проаналізовано всіх первинних документів, які були підставою для видачі позивачу як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, відповідного посвідчення, а відтак, рішення Комісії, оформлене протоколом №45 від 24.04.2012 року в частині визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підлягає скасуванню.

02.02.2015 року від відповідача на адресу суду надійшло заперечення на позов (№3017 від 02.02.2015 року), в якому зазначалося про те, що згідно із Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51, підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є один з таких документів: повідомлення про відрядження в зону відчуження; військовий квиток в довідка командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження; довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту). Статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2 позивачу було визначено на підставі копії військового квитка, довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України вд 23.05.2003 року № 4357, в якій зазначено, що у наказах командира військової частини НОМЕР_1 відображено відрядження ОСОБА_1 в с Буда Варовичі (ст. Вільче), за межами зони відчуження.

Представники третьої особи проти позову заперечили з підстав викладених у письмових запереченнях долучених до матеріалів справи (а.с. 120-121).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, а також додатково зазначив, що вважає рішення відповідача таким, що прийняте з порушенням принципу повноти розгляду документів та інших підтверджуючих матеріалів та принципу обгрунтованості, жодних пояснень у позивача не вимагалось, документів не витребовувалось.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце його проведення. Про причини неявки суд не повідомив. Однак, враховуючи те, що відповідачем було подано письмове заперечення на позовну заяву, судом, на підставі ст.ст.71, 128 КАС України, ухвалено розглянути справу за наявними у ній доказами у відсутності представника відповідача.

Представники третьої особи проти позовних вимог позивача заперечили, зазначили, що оскаржуване рішення прийнято Комісією відповідно до вимог законодавства, а тому, просили відмовити позивачу у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представників третьої осби розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, а також покази свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Рішення про надання позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вперше було прийняте ще в 1991 році на підставі військового квитка з відміткою про участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яка свідчить про те, що позивач у період з 06.07.1986 року по 01.11.1986 року виконував функціональні обов`язки в складі оперативної групи МОСССР по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_2 . 06.06.1996 року прийнято Закон України Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи на підставі якого 20 січня 1997 року прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 51 та постанову Кабінету Міністрів України № 135 від 04.02.1997 року. На підставі вказаних нормативних актів 27.05.2010 році позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_3 особ, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з відміткою «перереєстровано» (а.с. 35). Вказане свідчить про те, що компетентними вже вдруге, було здійснено перевірку всіх документів, які підтверджують факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Однак 24.04.2012 року Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України було прийнято рішення про безпідставність видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оформлене протоколом №45.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з Наказами № 172;270 ОСОБА_1 був відряджений в с. Буда Варовичі (ст.Вільса) з 16.07.1986 року по 31.10.1986 року, з зазначенням у Наказі № 270 а саме у п.8 виплатити другий оклад згідно Дерективи Міністра оборони СРСР від 08.05.1986 року Д-017 за період виконання службового завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 16.07.1986 року по 31.10. 1986 рік. (дані містяться у архівній довідці № 4357 від 23.05.2003 року (а.с.36)).

У записі військового квитка позивача зазначається «з 16 липня по 1 листопада 1986 року виконував функціональні обов`язки в складі оперативної групи МОСССР по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що скріплений підписом полковника Захарова та печаткю військової частини № 18007(а.с.18-а). Тим же полковником ОСОБА_2 05.10.1986 року видано лист подяка батькам рядового ОСОБА_1 у якому зазначено, що беручи участь в виконанні важливої завдання державної по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проявив високу політичну свідомість, мужність і самовідданість.

Допитаний вякості свідка ОСОБА_3 зазначив, що при зміні посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проводилась перевірка правильності видачі посвідчень, крім розгляду первинних документів, на підставі яких видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, комісії заслуховували пояснення громадян, представників державних органів, перевіряли інші докази. Рішення тимчасових комісій оформлялись протоколами, які передавались Міністерству та обласним державним адміністраціям. Також свідком зазначено, що до перевірки подавались оригінали документів, але у звязку з неодноразовими переїздами багато документів було втрачено однак ствердив, що відмітка на посвідченні «перереєстровано» свідчить про те, що дана особа пройшла перевірку та підтверджено факт її участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Також свідок вказував на той факт, що на початку ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС все вирішувалось в найкоротші терміни, частіше за все на підставі усних наказів, а лише згодом видавались письмові накази оскільки діяти потрібно було оперативно у зв`язку із чим багато хто з учасників ліквідації особливо на початку міг немати потрібних документів. Також мали місце накази у яких зазначалось лише прізвище командира а далі по тексту вказувалась кількість осіб які відряджались з ним для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС без вказання прізвищ даних осіб.

Представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 виконував функції заправщика вертольотів, на мобільних заправках, що були створені для економії часу та знаходились як в межах зони відчуження так і поза її межами. Дане твердження підтвердив і свідок.

Вказане спростовує тердження відповідача про те, що наявні у справі документи підтверджують факт виконання робіт позивачем лише в м. Овруч, в якому була дислокована військова частина 18007, та с. Буда Варовичі (с. Вільче) куди згідно наказу відряджено позивача, адже роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС проводилися у населених пунктах, які відносяться до зони відчуження, а також до зони безумовного (обов`язкового) відселення відповідно до Постанови КМ УРСР «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи».

Відсутність документів, в тому числі наказів, які містили повний перелік населених пунктів, в яких позивачем виконувалися роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з причин незалежних від волевиявлення позивача (втрата документів, знищення документів та ін.), не може бути підставою для позбавлення особи статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який був наданий позивачеві в 1991 та в 2010 р.р. відповідно до рішення компетентного органу в порядку, що був визначений на той час законодавством.

Крім цього, відомості, котрі містились в документах особової справи позивача та були представлені на розгляд Комісії і в 1991 році, і у 2010 році станом на день розгляду справи не визнавалися у встановленому законодавством порядку такими, що не відповідають дійсності, а письмові докази, - підробленими чи сфальсифікованими, що виключає можливість не враховувати їх як належні та допустимі докази при прийнятті рішень відповідачем.

Більше того, видача позивачу посвідчення у 2010 році була повторною, що є безкомпромісним підтвердженням того, що Комісія належним чином та в повному обсязі здійснила перевірку документів, які підтверджують факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо у зоні відчуження.

Також суд відзначає той факт, що відповідачем не було вчинено достатніх дій з приводу отримання вичерпних документів та необхідних пояснень від позивача.

Відповідно до п.1.1. Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого Наказом Міністерства праці і соціальної політики України №187 від 17.05.2006 року (надалі-Положення), Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно п.1.2. Положення, основними принципами діяльності Комісії є: законність, колегіальність, повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів, обґрунтованості прийнятих рішень, незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування), компетентність членів Комісії.

Пунктами 4.1., 5.1., 5.5 Положення передбачено, що Комісія має право звертатися за допомогою до підприємств, установ, організацій для отримання документів і матеріалів, необхідних для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно. Рішення Комісії може бути оскаржено в установленому законодавством порядку.

Враховуючи наведене, суд вважає, що при прийнятті рішення оформленого протоколом №45 від 24.04.2012 року в частині безпідставності видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - безпідставною, відповідачем не були виконані одні з основних принципів Комісії, а саме: повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів та обґрунтованість прийнятих рішень, оскільки, відповідачем не досліджено та не взято до уваги всіх первинних документів, які були підставою для видачі позивачу як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, відповідних посвідчень, починаючи з 1991 року. Крім цього, критерій обґрунтованості прийняття рішення, вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Таким чином, спірне рішення приймалося без врахувань усіх обставин справи, що мали надзвичайно важливе значення для прийняття рішення.

Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спірне рішення видане 24.04.2012 року, свідчить про те, що позовна заява подана позивачем до суду з пропущенням строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч.2 ст.99 КАС України.

Ухвалою суду від 20.03.2015 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Суд, при вирішенні даного спору застосовує також принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип «належного урядування» передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-І; «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-ХІІ; «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п.73).

З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, n.58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п.74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), n.58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява №32457/05, п.40, від 13 грудня 2007 року та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року).

Відповідно до положень ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частина 1 статті 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-160, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :
1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України у вигляді протоколу № 45 від 24.04.2012 р. в частині безпідставності видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2.

3. Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 (Львівська область, Золочівський район, с. Ремезівці; ІПН НОМЕР_4 ) 74 (сімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 22.04.2015 року.