Справа № 826/1100/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2015р. м. Київ К/800/25034/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - Ярошенко Л.Ф.

відповідача - Титаренка Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2014

у справі № 826/1100/14

за позовом Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України»

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 20.01.2014 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з мотивів обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити рішення судів без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, як таку, що не необґрунтована.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань правильності обчислення та своєчасності сплати до державного бюджету податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість при проведенні взаєморозрахунків з: ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури» за грудень 2010 року, вересень 2011 року, червень 2012 року, ОСОБА_4 за червень, жовтень, вересень, листопад, липень 2011 року, ОСОБА_5 за серпень 2010 року, вересень 2010 року, березень 2011 року, червень 2011 року, ТОВ «Дромбаш-Україна» за липень 2010 року, жовтень 2010 року, ТОВ «Підприємство ПМС» за січень 2011 року, ТОВ «Сітітранс» за липень 2010 року, серпень 2010 року, серпень 2011 року, листопад 2011 року, ТОВ «Полі-пром» за травень 2011 року, липень 2011 року, ТОВ «Будінвестсервіс» за липень - грудень 2010 року, ОСОБА_6 за жовтень-листопад 2010 року, ПП «Белвас» за вересень 2011 року, ТОВ «УБК Будпромінвест» за липень-грудень 2010 року, ТОВ «Гермес» за червень 2011 року, листопад 2011 року, ПП «Троян-СВ» за квітень 2012 року, ПП «СВ-Техно-Онікс» за жовтень - листопад 2010 року, лютий 2011 року, ТОВ «Промислова група ДМФ» за липень 2011 року, ТОВ «Сюіта» за листопад 2011 року, ТОВ «БТС Арон» за серпень 2011 року, ОСОБА_7 за травень 2012 року, складено акт № 16/42-10/24249750 від 10.01.2014, в якому зафіксовано порушення: п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 2 702 379 грн.; пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 064 710 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 20.01.2014 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 3 078 194,50 грн., в т.ч.: 2 702 379 грн. основного платежу та 375 815,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 2 764 269 грн., в т.ч.: 2 064 710 грн. основного платежу та 699 559 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Підставою для збільшення позивачу зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток стали висновки податкового органу, що контрагенти позивача не знаходяться за податковою адресою, не мають основних фондів, виробничих, складських приміщень, транспортних засобів тощо; основними постачальниками контрагентів є підприємства з ознаками фіктивності, які не здійснюють господарської діяльності та фактично не мають умов її ведення, що підтверджено актами перевірок, актами про неможливість проведення зустрічних звірок, довідками про проведення зустрічних звірок, складеними податковими інспекціями за місцем обліку цих платників податків.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем було проведено ряд господарських операцій, за договорами:

- поставки з: ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури» на поставку шпал дерев'яних І тип, ДСТУ ГОСТ 78-2009, шпал дерев'яних ІІ тип ДСТУ ГОСТ 78-2009; поставку брусу дерев'яного під стрілочні переводи М1/9 ДСТУ ГОСТ 8816-2009 та брус дерев'яний під стрілочні переводи М 1/11 ДСТУ ГОСТ 8816-2009; поставку шпал дерев'яних І тип, ДСТУ ГОСТ 78-2009, шпал дерев'яних ІІ тип ДСТУ ГОСТ 78-2009; поставку масла кам'яновугільного; ТОВ «Промислова група ДФМ» на поставку запасних частин для а/м; распредвал, шатун; ТОВ «Сюіта» на поставку дизельного палива; ТОВ «БТС Арон» на поставку запчастин для а/м; ФОП ОСОБА_7 на поставку кабеля, наконечник медичний, контактор, металорукав, провод; ОСОБА_4 на поставку ступиці заднього мосту до самоскиду БіЛАЗ-7523; поставку редуктора та картера заднього мосту до самоскиду БіЛАЗ-7523; поставку переднього моста права в зборі вісь передня до самоскиду БіЛАЗ-7523; поставку запасних частин та комплектуючих до бурового верстату СБШ-250; ФОП ОСОБА_5 на поставку масла для просочування деревини; ТОВ «Дромбаш-Україна» на поставку запасних частин до дробарок згідно з переліком; ТОВ «Підприємство ПМС» на поставку шпал дерев'яних І тип, ДСТУ ГОСТ 78-2009, шпал дерев'яних ІІ тип ДСТУ ГОСТ 78-2009; ТОВ «Сіті транс» на поставка бурового інструменту до станків СБУ-100; ТОВ «Полі-Пром» на поставку електродів; ФОП ОСОБА_6 на поставку запчастин; на поставку до стріли ЕКГ 1080.05.00; ПП «СВ-Техно-Онікс» на поставку запасних частин до екскаватора ЕКГ-5; на поставку запасних частин, відповідно до узгоджених замовлень;

- виконання робіт з: ОСОБА_4 по капітальному ремонту моста автомобіля БіЛАЗ-7523; по капітальному ремонту тепловозу ТГК-2; по капітального ремонту ходової частини екскаватора ЕКГ-5.1; ТОВ «Гермес» по навантаженню гірничої маси в обсязі 16 тис. куб м. на Атабаському кар'єроуправлінні; по навантаженню розкривних порід на Атабаському кар'єроуправлінні;

- підряду з: ТОВ «Будінвестсервіс» по ремонту Д-160; по ремонту ГМП; по ремонту ЯМЗ-240; по ремонту лебедки ОКГ-5;ПП «Белвас» по ремонту ремонту крана автомобільного КС-5473; на виконання робіт в обсязі 350 мотогодин краном автомобільним КС-3575; ПП «СВ-Техно-Онікс» по ремонту коробки 1К62 та двигуна 75кВт 1500 об/хв. тип 4а; з ремонту стартера;

- купівлі-продажу з ТОВ «Будінвестсервіс» на поставку запчастин; на поставку вугілля марки ДГР-0-200.

Факт виконання умов зазначених договорів судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: рахунками-фактури, актами прийому-передачі, актами виконаних робіт, видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, довідками складського обліку матеріалів, актами виконаних робіт, відповідно.

Крім того, ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури», ТОВ «Полі-Пром», ТОВ «Дробмаш-Україна», ТОВ «Сітітранс» поставлені на центральний склад відокремленого структурного підрозділу позивача - Знам'янське кар'єроуправління наступні ТМЦ наступні матеріали: електроди, ролики транспортерні, сталь листова, сталь кругла, плити дроблення, автошини, кабель, підшипники, сітка рифлена, канат сталевий, швелер, броня ребра, стрічка та ін. З центрального складу дані ТМЦ видаються за потреби іншим відокремленим структурним підрозділам ДП «УПП УЗ». Дані обставини підтверджуються: картками складського обліку матеріалів; видатковими накладними/накладними про переміщення ТМЦ з центрального складу Знам'янське кар'єроуправління на інші кар'єроуправління; картками рахунків центрального складу.

В підтвердженням використання поставлених ТМЦ кар'єроуправліннями позивачем до суду надано наступні документи: акти про отримання ТМЦ з центрального складу; акти про використання/витрати матеріалів, запасних частин та інших ТМЦ; акти про списання; акти про виявлення дефектів устаткування; акти про виявлені дефекти.

Поставлені матеріали ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури» були використані позивачем в своїй господарській діяльності, а саме: бруси перевідні на відокремлений структурний підрозділ позивача Новомосковський шпалопросочувальний завод, де вони просочені маслом кам'яновугільним та кріплені металевими шпильками, після чого відвантажуються для потреб залізниць України. Дані обставини підтверджуються: рахунками-фактурами ДП «УПП УЗ», виставлені залізницям; залізничними накладними про відвантаження просочених та кріплених брусів залізницям; відповідними специфікаціями.

ТОВ «Технології ремонту транспортної інфраструктури» та ТОВ Підприємство «ПМС» поставлені шпали дерев'яні вантажоодержувач ДП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод» (між ДП «УТЛІ УЗ» та даним підприємством укладені договори на виконання робіт по просоченню та кріпленню), де вони просочені маслом кам'яновугільним та кріплені металевими шпильками, після чого відвантажуються для потреб залізниць України.

Викладені факти підтверджують наступні документи: рахунки-фактури ДП «УПП УЗ», виставлені залізницям; рахунки-фактури ДП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод», виставлені ДП «УПП УЗ» за просочення та кріплення металевими шпильками; акти виконаних робіт між ДП «Рава-Руський шпалопросочувальний завод» та ДП «УПП УЗ»; залізничні накладні про відвантаження просочених та кріплених шпал залізницям.

Також, контрагентами ПП «СВ-Техно-Онікс», ТОВ «Будінвестсервіс», ФОП ОСОБА_7, було поставлено відокремленим структурним підрозділам позивача товарно-матеріальні цінності, що підтверджується: актами про те, що матеріали та запчастини використані на виробництво, поточне утримання, експлуатацію та ремонт обладнання, автомобілів, виробничих приміщень; акти про виявлені дефекти устаткування; акти дефектовки; акти про списання будівельних матеріалів структурними підрозділами кар'єроуправлінь.

ТОВ «Гермес» виконано роботи по навантаженню гірничої маси екскаватором, що підтверджується Щоденними відомостями по Адабаському кар'єроуправлінню, зокрема, у графі «Гірничий цех» містяться записи «Навантаження гірничої маси».

Кар'єроуправліннями позивча здійснювалося відвантаження щебеневої продукції на користь ТОВ «Будінвестсервіс», ТОВ «БТС Арон». Між даними підприємствами та кар'єроуправліннями були проведені зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджує здійснення оплати фактично поставленої контрагентами продукції. Крім того, надані послуги підтверджуються документами про відвантаження щебеневої продукції (заявки на відвантаження, залізничні квитанції, рахунки, накладні); картками рахунків, в яких містяться відомості про взаємозалік.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Відповідно до пп. 11.2.1. п. 11.2. ст. 11 зазначеного Закону датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Норми вказаного Закону передбачають як підставу для не включення до валових витрат лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових платіжних документів, а тому неможливість віднесення до валових витрат підприємства сум, що не підтверджені будь-якими документами взагалі.

Однак, як встановлено судами, всі необхідні первинні бухгалтерські документи на оплату товарів (робіт, послуг) були у позивача в наявності та надані для перевірки; договори, укладені між позивачем та контрагентами не були визнані недійсними в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 5.11 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 цього Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, необхідно зазначити, що валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, за результатами фактично здійснених господарських операцій, що в даному випадку встановлено судами обох інстанцій.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом; податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Згідно з пп. пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 цього Закону платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну; податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг); Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Вказані норми кореспондуються з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п. 198.1 ст. 198 зазначеного Кодексу).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно з п. п. 201.1, 201.4, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені норми Закону України «Про податок на додану вартість» та Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагентам, в сумі визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит, що в даному випадку судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи.

Таким чином, за встановлення в судовому порядку фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку є правомірним формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат у спірному періоді за результатами господарських операцій із такими контрагентами.

Слід також зазначити, що акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів не є джерелом отримання податкової інформації, яка згідно положень ст. 83 Податкового кодексу України визначена в якості підстави для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок контрагентів платника податку не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства ДП «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України».

За вказаних обставин, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний