Справа № 805/1279/15-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/1279/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 р. Справа № 805/1279/15-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку

Міжрегіонального головного управління Міндоходів

Заявлені вимоги позивач обґрунтував безпідставністю висновків фіскального органу, викладених в акті камеральної перевірки № 52/28-03-42/01125755 від 19 лютого 2015 року про порушення п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 215636,65 гривень гривень.

Сутність порушень, визначених при проведенні камеральної перевірки полягає у тому, що податкові накладні, виписані ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» та вартість транспортних квитків, виданих вказаним контрагентом виключені зі складу податкового кредиту ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» через не відображення у складі податкових зобов’язань продавця. Таке порушення при формуванні податкового кредиту призвело, на думку фіскального органу, до завищення заявленого позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ у декларації за грудень 2014 року.

Позивач зазначає, що податкові накладні, виписані його постачальником та включені ним до складу податкового кредиту у грудні 2014 року виписані у відповідності до приписів статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 10 від 14 січня 2014 року та зареєстровані платниками в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних.

Факт отримання ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» товарів та послуг підтверджується договорами та первинними документами до них.

Таким чином, фіскальний орган дійшов висновку про безпідставність включення позивачем сум податкового кредиту через не декларування його контрагентом сум податкових зобов’язань з ПДВ та, фактично не визнав податковими документами включені до складу податкового кредиту податкові накладні, виписані ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».

Представником позивача через канцелярію суду надано клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні (а.с. 32).

Відповідач в судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належними чином.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в письмовому провадженні у відповідності до приписів ч. 4 ст. 122 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Маріупольський морський торгівельний порт» є юридичною особою з кодом 01125755 з 27 листопада 1991 року та перебуває на податковому обліку у Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів з 01 січня 2011 року, про що зазначено у акті камеральної перевірки позивача від 19 лютого 2015 року, та що не є спірною обставиною у справі (а.с.13).

Позивач є платником податку на додану вартість, про що також зазначено у акті камеральної перевірки позивача від 19 лютого 2015 року № 52/28-03-42/01125755.

Фахівцями Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндохдів проведено камеральну перевірку державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року, про що складено акт від 19 лютого 2015 року № 52/28-03-42/01125755 (а.с. 13-19).

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 215636,00 гривень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі – ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За приписами 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 ст. 187 ПК України)

Відповідно до п.198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.6 ст. 198 ПК України, порушення якого вказано у акті перевірки, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Разом, з тим, в акті перевірки не зазначено, що спірні податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто, цей факт не є спірною обставиною, а лише вказано, що податковий кредит позивача не підтверджено податковими накладними виключно через не декларування контрагентом-постачальником - ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» своїх податкових зобов’язань з ПДВ.

Слід зазначити, що даний контрагент позивача значаться на обліку у податковій інспекції, розташованій у місті Донецьку та знаходиться у зоні проведення АТО, на території, тимчасово не підконтрольній Україні. Отже, можливо факт перереєстрації фіскальних органів та підприємств на територію, підконтрольну Україні вплинув на порушення податкового законодавства з боку вказаного підприємства, і в подальшому дане порушення буде усунуте.

При цьому, спірним питанням даної справи є не факт декларування чи не декларування контрагентами позивача своїх податкових зобов’язань з ПДВ, а наявність у позивача права на формування складу податкового кредиту з ПДВ та у подальшому отримання відшкодування ПДВ у випадку недекларування податкових зобов’язань з боку його постачальника.

В акті перевірки зазначено, що при опрацюванні даних АІС «Податковий блок» при співставленні податкових зобов’язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів встановлено розбіжності по взаємовідносинам з ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» за грудень 2014 року на загальну суму 215635,65 гривень ( а.с. 16).

Отже, відповідач фактично не визнав податкові накладні, виписані зазначеним вище постачальником послуг.

Суд зауважує, що посилань на проведення зустрічних звірок стосовно ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» акт перевірки не містить.

Таким чином, правомірність формування податкового кредиту позивача фіскальним органом встановлена, зокрема, шляхом співставлення податкових зобов’язань його контрагента шляхом опрацювання даних АІС «Податковий блок».

Сторонами також не спростовується факт отримання позивачем податкових накладних від ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», які було включено до складу податкового кредиту у грудні 2014 року. В акті перевірки не зазначено, що зазначеними постачальниками порушено порядок заповнення податкових накладних чи вони не зареєстровані в ЄРПН.

Відповідач фактично виключив зі складу податкового кредиту позивача за грудень 2014 року суми ПДВ з причин не декларування та несплати ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» його податкових зобов’язань, про що прямо зазначив у акті (а.с.16).

Сума податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2014 року у загальному розмірі 20811376,00 гривень, у тому числі спірна сума 215636,00 гривень відображено позивачем відповідно у рядку 17 декларацій з ПДВ по зазначеному періоду (а.с. 35) та у додатку 5 до податкової декларації (а.с 37-38).

Між позивачем та ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» 04 листопада 2010 року було укладено договір на надання послуг № 1/25 (04-6/218) (а.с. 40-53).

Судом встановлено, що зі складу податкового кредиту позивача за грудень 2014 року виключено 215636,00 гривень ПДВ по податкових накладних, виписаних ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на виконання договору від 04 листопада 2010 року: № 1533/011 від 31 грудня 2014 року на суму ПДВ 125950,24 гривень, № 1679/011 від 31 грудня 2014 року (без ПДВ), № 1502/011 від 30 листопада 2014 року на суму ПДВ 118490,63 гривень, № 1685/011 від 30 листопада 2014 року (без ПДВ) (а.с. 25-28).

При цьому, слід зазначити, що зазначені податкові накладні відображені у таблиці акту перевірки (а.с. 16), однак позивачем сума ПДВ по податковій накладній № 1533/011 від 31 грудня 2014 року та по податковій накладній № 1502/011 від 30 листопада 2014 року віднесена позивачем до складу податкового кредиту частково, у розмірі 88,88%, тому

за даними відповідача по податкових накладних № 1533/011 від 31 грудня 2014 року та № 1502/011 від 30 листопада 2014 року сума завищення податкового кредиту складає 215495,88 гривень, фактично ж сума ПДВ по вказаних податкових накладних є 244440,87 гривень.

Відповідно до приписів п. 201.11 ст.201 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є:

а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).

Таким чином, у позивача є всі законні підстави для включення до складу податкового кредиту у грудні 2014 року 215495,88 гривень.

Висновки перевіряючих про неправомірне включення позивачем до складу податкового кредиту у грудні 2014 року сум ПДВ по податкових накладних, виписаних ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», яке не задекларувало податкові зобов’язання з ПДВ, також є неправомірними, виходячи з наступного.

Податкові накладні не визнані податковими документами з посиланням на пункт 198.6 статті 198 ПК України саме через не декларування контрагентами позивача їх податкових зобов’язань.

Як зазначає в акті камеральної перевірки відповідач, згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. При цьому, з контексту пункту 198.6 статті 198 ПК України фіскальним органом виключено умову - «не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України визначає податкову накладну, як єдиний документ, який підтверджує суми податкового кредиту і на підставі якого платник податків має право формувати податковий кредит. При цьому, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від факту декларування та сплати контрагентом його зобов’язань.

Податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит у грудні 2014 року, виписані контрагентом, який на момент спірних правовідносин був зареєстрований платником ПДВ, що не спростовано в акті камеральної перевірки відповідачем та зареєстровані в ЄРПН.

Стаття 8 КАС України передбачає принцип верховенства права при здійсненні адміністративного судочинства. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного платника податків, у випадку за неправомірні дії іншого платника податків підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов’язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Європейський суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом. Аналогічні положення містяться й в Конституції України.

Крім того, первинними документами, наданими позивачем підтверджено правомірність виписаних спірних податкових накладних, а отже, позбавлення позивача права на формування податкового кредиту у грудні 2014 року є протиправним.

З огляду вище викладене, на підставі положень Податкового кодексу України, ст.ст. 8 - 11, 40, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з Державного бюджету України на користь державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» судові витрати з судового збору у розмірі 4872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) гривні 00 копійок.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 27 квітня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Голубова Л.Б.