Справа № 804/3575/15
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 р. Справа № 804/3575/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання - Решетнік А.М.
представника позивача - Сергєєва М.Ш.
представника відповідача - Калугіна А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Полімер ЛТД» до Дніпропетровської митниці ДФС при визнання протиправними та скасування рішень , -
26.03.2015 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Полімер ЛТД» до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому позивач просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 110100000/2015/200018/1 від 29.01.2015 року;
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та навів їх обґрунтування аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях до неї.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та зазначив, що позивачу було видано картку відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та прийнято рішення про коригування митної вартості відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, рішення митниці є правомірними, а вимоги позивача безпідставними.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, встановив.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Полімер ЛТД» зареєстроване як юридична особа, що підтверджується долученою до матеріалів справи Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
30.07.2013 року між позивачем (покупець) та фірмою ERMANO ENTERPRISE LTD (продавець) укладено контракт купівлі-продажу № 30-07/2013. За умовами вказаного контракту продавець зобов'язується передати у власність покупця поліетилен та поліпропілен різних марок в кількості та асортименті у відповідності з підписаними сторонами рахунками-додатками. Асортимент, найменування товару, ціна за одиницю та кількість товару при кожній поставці повинна бути погоджена сторонами та зазначена у рахунках-пропозиціях, які є невід'ємною частиною вказаного контракту.
На виконання вказаного контракту позивачем придбано товар та з метою його розмитнення подано до митного органу, шляхом електронного декларування митну декларацію № 110100000/2015/201461 від 27.01.2015 року з визначенням вартості за придбаний товар за ціною контракту з використанням основного методу визначення митної вартості (за ціною договору). Вартість товару визначена на рівні 1,068 євро/кг.
Відповідно до повідомлення митниці при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження митної вартості, було виявлено наступне: в наданому до митного оформлення інвойсі від 23.01.2015 року № 326/15 відсутній номер та дата контракту. Також у інвойсі від 23.01.2015 року № 326/15 на дану партію товару вказано умови розрахунку - передоплата. Документ про передоплату не надано. Тобто документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності.
В рамках проведення консультації 29.01.2015 року декларанту було направлено повідомлення про необхідність надання додаткових документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: договір (контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; розрахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; прайс-лист виробника товару.
На виконання вказаних вимог декларантом 29.01.2015 року було надано: лист - повідомлення № 29/01-15 від 29.01.2015 року; прайс-лист б/н від 19.01.2015 року; виписку з бухгалтерської документації; біржові котирування.
Проте вказані документи не стали підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару оскільки: прайс-лист виробника без перекладу на українську мову, що суперечить ст. 254 МКУ і не дає змоги перевірити вказаний документ; документ, представлений як «виписка з бухгалтерської документації» № 1 від 29.01.2015 року за своїм змістом не відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зазначена в ній інформація повною мірою не ідентифікує господарську операцію та обставини її здійснення.
Декларантом не було надано: договір (контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, розрахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначені договором (контрактом), розрахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору, які було запропоновано надати митному органу у повідомленні від 29.01.2015 року.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідачем зазначено наступне.
На виконання вимог ст. 54 Митного кодексу України під час проведення митного контролю і митного оформлення здійснено контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, та перевірки наявності або відсутності застережень щодо застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту).
Відповідно до положень ст. 52 Митного кодексу України декларант зобов'язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до п.4.1 ст. 54 Митного кодексу України здійснено контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що буда фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ст. 337 Митного кодексу України проведено перевірку документів, які подані до митного оформлення за ЕМД від 27.01.2015 року № 110100000/2015/201461.
В рамках перевірки наданих декларантом для підтвердження заявленої митної вартості документа було виявлено розбіжності в документах, передбачених ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а також інших документах, наданих для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: в наданому до митного оформлення інвойсі від 23.01.2015 року № 326/15 відсутній номер та дата контракту. Також у інвойсі від 23.01.2015 року № 326/15 на дану партію товару вказано умови розрахунку - передоплата. Документ про передоплату не надано. Зазначене не дає змоги перевірити числові значення складових митної вартості та є підставою для сумніву у достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товарів.
Зазначене викликає сумніви, щодо достовірності складових митної вартості заявленого товару та ставить під сумнів автентичність наданих до митного оформлення документів та не дає змогу вірно розрахувати митну вартість товару заявленого до митного оформлення.
У своїх повідомленнях органу доходів і зборів від 29.01.2015 року декларантом було зауважено, що протягом визначеного органом доходів і зборів терміну надати будь-які інші додаткові документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості, він не має можливості.
Відповідно до п.1 ст. 59 МКУ, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 МКУ (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
Відповідно до ст. 33 Митного кодексу України органи доходів і зборів використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віданні, створені, розроблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документів.
У відповідності до п. 3 ст. 337 МКУ проведено контроль співставлення - автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданих для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних ресурсах ДФС.
У органу ДФС наявна інформація щодо митної вартості ідентичного товару «поліетилен Марка HDPE Hiplex TR 144» що продається на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Так за митною декларацією № МД 305161802/15/000018 від 05.01.2015 року було оформлено ідентичний товар «поліетилен Марка HDPE Hiplex TR 144» з митною вартістю 1,22 євро/кг, що заявлена декларантом та визнана органом доходів і зборів, при цьому вартість такого товару заявленого за МД № 110100000/2015/201461 від 27.01.2015 року складає 1,068 євро/кг.
Таким чином, беручи до уваги дати формування ціни товару, торгівельну марку товарів, обсяги ввезених партій товарів буде застосовано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо вартості ідентичних товарів, що розрахована декларантом та визнана митним органом за ціною угоди. Митна вартість товару «поліетилен Марка HDPE Hiplex TR 144» заявленого за МД № 110100000/2015/201461 від 27.01.2015 року буде скоригована до рівня 1,22 євро/кг.
29.01.2015 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 110100000/2015/200018/1, яким скориговано митну вартість товару до рівня 1,22 євро/кг.
Рішення прийнято з підстав, зазначених у повідомленнях від митниці декларанту при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження митної вартості та ґрунтується на раніше визнаній митній вартості, заявленій у № МД 305161802/15/000018 від 05.01.2015 року.

Тобто митну вартість товар, що імпортується, кориговано до рівня митної вартості ідентичного товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - за ціною договору щодо ідентичних товарів (2а).

29.01.2015 року відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 110100000/2015/00028.

Вирішуючи правомірність прийняття митним органом оскаржуваних рішень, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 49 Митного кодексу України, визначено, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості визначається ст. 53 МКУ.

Зокрема ч. 2 вказаної статті передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому частиною 5 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, в тому числі, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Здійснивши аналіз наданих суду документів та з пояснень представників сторін, судом з'ясовано, що дійсно в наданих митному органу документах, на підтвердження заявленої митної вартості товару містяться наступні розбіжності: в наданому до митного оформлення інвойсі від 23.01.2015 року № 326/15 відсутній номер та дата контракту. Також у інвойсі від 23.01.2015 року № 326/15 на дану партію товару вказані умови розрахунку - передоплата. Документ про передоплату не надано.

Отже, у митного органу були підстави для витребування у позивача додаткових документів.

Також судом з'ясовано, що на повідомлення митного органу позивачем не були надано запитувані документи в повному обсязі, про що також було зазначено в листі митного брокера № 2 від 29.01.2015 року.

Згідно п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 1 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За результатами контролю співставлення відповідно до ст. 337 МКУ митним органом встановлено, що рівень заявленої декларантом митної вартості товарів є нижчим, ніж визнаний митним органом розмір за ідентичними товарами. Відповідно до № МД 305161802/15/000018 від 05.01.2015 року було оформлено ідентичний товар «поліетилен Марка HDPE Hiplex TR 144» з митною вартістю 1,22 євро/кг, що заявлена декларантом та визнана органом доходів і зборів, при цьому вартість такого товару заявленого за МД № 110100000/2015/201461 від 27.01.2015 року складає 1,068 євро/кг.

У зв'язку з тим, що заявлений декларантом рівень митної вартості менший рівня на товари, митне оформлення яких здійснено та інформація про які була наявна в митниці, оскільки декларантом не було надано необхідний пакет документів для підтвердження заявленої митної вартості, митним органом було прийняте рішення про коригування заявленої митної вартості товару № 110100000/2015/200018/1 від 29.01.2015 року, яким скориговано митну вартість товару до 1,22 євро/кг. на підставі наявних відомостей із застосуванням другорядного методу .

Таким чином, у зв'язку з відсутністю обґрунтованих та законних підстав для застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) (основний метод), відповідачем правомірно було скориговано заявлену декларантом митну вартість товарів із застосуванням другорядного методу, що виключає підстави для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості № 110100000/2015/200018/1 від 29.01.2015 року.

За таких умов суд вважає, що у митного органу були всі підстави ставити під сумнів заявлену митну вартість товару, а тому приймаючи рішення про відмову у митному оформленні товарів та рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровська митниця ДФС діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв'язку з прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару, за митною декларацією було відмовлено в митному оформленні та видано Картку відмови № 110100000/2015/00028 від 29.01.2015 року.

Відповідно до ст. 256 МКУ, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 264 МКУ, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнята митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

З огляду на викладене, суд вважає, що картка відмови, прийнята відповідачем відповідно до норм чинного законодавства.

Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони можуть витребувати додаткові документи для перевірки правильності вказаної митної вартості товару у разі наявності підстав для сумніву, що вона визначена вірно.

Отже, митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання повинен надати лише належні документи, оскільки надання неналежних документів не може вважатись виконанням вимог митного органу щодо підтвердження митної вартості товару.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не надані документи, запитувані митницею, які у розумінні вимог Митного кодексу України є необхідними та належними, а у митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої митної вартості товару, відповідач правомірно застосував другорядний метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги викладене суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.

Розміри ставок судового збору встановлюються статтею 4 Закону України «Про судовий збір», згідно якої за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру сплачується 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру сплачується 0,06 розміру мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

З огляду на те, що позовні вимоги в даному випадку є майновими, отже позивач повинен сплатити за подання до адміністративного суду адміністративного позову судовий збір у розмірі 1827,00 грн., а сплатив лише 182,70 грн., тому суд стягує з позивача 1644,30 грн. (1827 грн. - 182,70 грн.).

Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Полімер ЛТД» до Дніпропетровської митниці державної фіскальної служби при визнання протиправними та скасування рішень - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Полімер ЛТД» судовий збір у розмірі 1644,30 грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 21.04.2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 21.04.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В. Горбалінський В.В. Горбалінський А.О. Кошля