Справа № 820/20562/14
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 р. Справа № 820/20562/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представників позивача Козирєва С.С., Останіна К.Ю.

представника відповідача Шляхти В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський незалежний центр сертифікації" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2015р. по справі № 820/20562/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський незалежний центр сертифікації"

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський незалежний центр сертифікації", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення № від 26.06.2014 року та № від 26.06.2014 року, внесені Державною податкової інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодавства щодо законності та обґрунтованості, оскільки ґрунтуються на висновках, викладених в акті перевірки, що носять характер припущень, тому підлягають скасуванню.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.15 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський незалежний центр сертифікації" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники позивача підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що працівниками ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова була позапланова невиїзна перевірка ТОВ "Харківський незалежний центр сертифікації" з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з ТОВ „Українська компанія „Модус" () за період жовтень 2012 року, квітень, травень, червень, вересень 2013 року та ТОВ „Ніка Трейдинг" () за липень - жовтень 2013 року.

За результатами перевірки було складено акт від 09.12.2014 № 5755/20-30-22-01/37365857 яким встановлені порушення позивача, а саме :

- вимог пп.14.1.181 п.14.1 ст..14, п. 198.1 п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI, зі змінами та доповненнями, що призвело до завищення податкового кредиту в розмірі 1 213 167 грн., та як наслідок, заниження суми податку на додану вартість в сумі 1213167 грн., в тому числі у жовтні 2012 року в сумі 20 000 грн., у квітні 2013 року в сумі 107 500 грн., у травні 2013 року в сумі 88 500 грн., у червні 2013 року в сумі 148 000 грн., у липні на 167 500 грн., у серпні 2013 року на 339 667 грн., у вересні 2013 року на 293 000 грн. у жовтні 2013 року на 14 500 грн. та у грудні 2013 року в сумі 34 500 грн.;

- вимог пп.14.1.27 п.14.1 ст..14, п.п. 134.1.1 п.134.1. ст. 134, п.п 138.1.1, п.138.1.2 п. 138.1 ст. 138 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI, зі змінами та доповненнями, що призвело до завищення сум витрат, що враховуються при визначені об'єкту оподаткування з податку на прибуток, та як наслідок, заниження суми податку на прибуток в розмірі 1 188 392 грн., в тому числі у 4 кварталі 2012 року на 21 000 грн. та у 2013 році на суму 1 167 392 грн.

На підставі вище зазначеного акту перевірки керівником ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Мін доходів у Харківській області було винесено податкові повідомлення-рішення № від 16.12.2014р., № від 16.12.2014р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення видані відповідачем обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є уповноваженим органу з сертифікації в системі УкрСЕПРО. Для здійснення сертифікації продукції замовників позивачу необхідно подати пакет документів, який буде відповідати вимогам ДСТУ 3413-96.

Штатний розклад позивача в перевіряємий період містив три посади, які задіяні безпосередньо в процесі сертифікації промислової продукції, інженера 1 (першої) категорії відділу сертифікації промислової продукції, провідного інженера відділу сертифікації промислової продукції і спеціаліста з сертифікації відділу сертифікації промислової продукції.

Відповідно до посадових інструкцій вищевказаних спеціалістів, в їх посадові обов'язки не входить збір пакету документів для сертифікації продукції, у зв'язку з чим Позивач звернувся до ТОВ "Українська компанія „Модус", код за га ТОВ «Ніка Трейдінг», код за .

Їх консультаційні послуги складались з підготовки пакету документації, який відповідає вимогам ДСТУ 3413-96 для подальшої сертифікації продукції. Відповідний пакет передавався позивачу, де його обробляли інженери та спеціалісти позивача та подавали до органу сертифікації.

Між позивачем (замовник) та ТОВ "Українська компанія "Модус"" (виконавець) було укладено угоду № 01-10/12 від 01.10.2012 року про надання консультаційних послуг, щодо питання сертифікації та лабораторних (технічних) випробувань імпортної продукції. Консультаційні послуги включають в себе також підготовку обов'язкових документів, необхідних для лабораторних (технічних) випробувань та подальшої сертифікації продукції.

Відповідно до п. 2 Договору (п 2.1), послуги надаються замовнику шляхом усного або письмового консультування, складання проектів необхідних технічних та інших документів, надання інших консультаційних послуг, які виникають у замовника в процесі сертифікації та лабораторних (технічних) випробувань.

На виконання умов договору постачальник видав покупцю податкові накладні та акти виконаних робіт. ( т. 1 а.с. 52-250, т. 2 а.с. 1-18).

Оплата за отримані послуги була виконана платіжними дорученнями на суму 4 153 000 грн., та сума податкового кредиту з ПДВ в розмір 692 167 грн. включена до декларації з ПДВ за жовтень 2012 року, квітень, травень, червень, серпень, вересень та грудень 2013 року.

Крім того, між позивачем (замовник) та ТОВ "Ніка трейд" (виконавець) було укладено угоду № 01-07/13 від 01.07.2013 року за умова якої виконавець зобов'язується надати замовнику консультаційні послуги щодо питання сертифікації та лабораторних (технічних ) випробувань імпортної продукції. Консультаційні послуги включають в себе також підготовку обов'язкових документів, необхідних для лабораторних (технічних) випробувань та подальшої сертифікації продукції.

Відповідно до п. 2 Договору (п 2.1) послуги надаються замовнику шляхом усного або письмового консультування, складання проектів необхідних технічних та інших документів, надання інших консультаційних послуг, які виникають у замовника в процесі сертифікації та лабораторних (технічних) випробувань.

На виконання умов договору постачальник видав покупцю податкові накладні та акти виконаних робіт ( т. 2 л.с. 19-218).

Оплата з отримані послуги була виконана платіжними дорученнями на суму 3340000 грн., та сумма податкового кредиту з ПДВ в розмір 521000 грн. включена до декларації з ПДВ за липень, серпень, вересень та жовтень 2013 року.

Крім того, реальність вказаних договорів підтверджується наявними у матеріалах справи Заявками на проведення сертифікації продукції в Системі УкрСЕПРО, Договорами про проведення робіт з сертифікації продукції, Протоколами угоди про договірну ціну на виконання робіт по сертифікації продукції (т. 10, а.с.13-94), Актами прийому-передачі виконаних робіт (т. 10, а.с.97-119).

Чинне законодавство не забороняє суб'єктам господарювання укладати та обмінюватись між собою письмовими документами, які не є первинними документами, але є фіксуючими документами, що можуть вважатися належним доказом реальних відносин між підприємствами. Так, судова практика виходить з того, що акт звірки заборгованості є фіксуючим документом, не є первинним документом він є лише відображенням руху коштів в бухгалтерському обліку підприємств та носить інформаційний характер.

В даному випадку акти прийому-передачі документів, які є додатком до акту виконаних робіт, відповідно до чинного законодавства не є первинним документом, але сторони домовились про їх складання, реалізуючи принцип свободи волі під час укладення договорів, тому інформацію з актів прийому-передачі документів колегія суддів вважає допустимим доказом фактичного надання ТОВ "Українська компанія „Модус", код за та ТОВ «Ніка Трейдінг», код за консультаційних послуг.

Більш того, враховуючи той факт, що додатки до акту виконаних робіт чинним законодавством не передбачені, їх форма змінювалась в залежності від ситуації на відповідний час, тому деякі акти містили в собі тільки кількість переданих пакетів документів, деякі перелік замовників позивача для сертифікації продукції яких ТОВ "Українська компанія „Модус", код за та ТОВ «Ніка Трейдінг», код за готували пакети документів.

Подальше використання придбаного товару у власній господарській діяльності підтверджується копіями документів, що містяться в матеріалах справи та полягає в наступному: фактично ТОВ "Українська компанія „Модус", код за та ТОВ «Ніка Трейдінг», код за надавали позивачу готовий пакет документації, який відповідає вимогам ДСТУ 3413-96 для подальшої сертифікації продукції, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами прийому - передачі документів до актів виконаних робіт, сертифікатами відповідності, заявками про проведення сертифікації продукції в системі УкрСЕПРО, анкетами, рішеннями за заявками про проведення сертифікації продукції, розпорядженнями, висновками за результатами аналізу документації, актами ідентифікації, висновками про можливість видачі сертифіката відповідності, програмою, актом пломбування за зберігання зразка-свідка продукції за заявками, ліцензійними угодами, протоколами випробувань, атестатами акредитації.

Позивачем в підтвердження своєї позиції та правомірності виникнення податкових зобов'язань та формування податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Ніка Трейдінг», код за надаються договори, рахунки акти виконаних робіт, податкові накладні, подані декларації.

Податкові накладні відповідають вимогам поставленим чинним законодавством до первинних документів, а відтак наділені юридичною силою та є належними доказами реальності здійснених господарських операцій.

Податкові накладні, отримані від ТОВ «Ніка Трейд» та ТОВ «Українська компанія «Модус» позивачем були включені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних відповідних звітних періодів, а суми ПДВ за ними включені до додатку 5 податкових декларацій з податку на додану вартість періоду жовтень 2012 року, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2013 року.

Відповідні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак колегія суддів вважає їх належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Відповідно до п. 198.1 та п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується удвох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів (послуг) (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже, усі первинні документи відповідають вимогам законодавства та не містять явних дефектів форми і змісту. Враховуючи, що реальність господарських операцій з надання послуг контрагентами позивачем повністю підтверджена належними первинними документами, придбані послуги використані позивачем у власній господарській діяльності, позивач має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку при визначенні об'єкту оподаткування податком на додану вартість, зокрема, формування податкового кредиту.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про наявність взаємопов'язаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених за ним господарських операцій.

З посиланням суду першої інстанції на те, що згідно податкової інформації, отриманої від Західної ОДПІ м.Хакова ГУ Мін доходів у Харківській області, а саме: акт від 28.08.2014 № 585/20-33-22-03-07/38161150 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Українська компанія "Модус" встановлено, що місцезнаходження ТОВ "Українська компанія "Модус" Харківська область м. Харків, Ленінський район вул.. Карла Маркса буд. 26, знаходиться 2-х поверхова житлова будівля, а згідно податкової інформації отриманої від ДПІ у Московському районі м. Харкова, а саме: акт від 01.08.2014 року № 243/20-34-22-01-05/38495117 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Ніка Трейд" встановлено, що остання не знаходиться за своєю юридичною адресою, як на підставу фіктивності господарських операцій позивача з ТОВ "Ніка Трейд" та з ТОВ "Українська компанія "Модус", колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з приписами ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський незалежний центр сертифікації" правомірно сформовано суми з податку на прибуток, що підтверджується матеріалами справи.

Через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Постанова суду першої інстанції від 24.02.15 року не відповідає вимогам ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підлягає скасуванню з підстав, визначених п.1, п.2, п.3, ч.1 ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.2 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, п.п. 1,3,4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський незалежний центр сертифікації" задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2015р. по справі № 820/20562/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський незалежний центр сертифікації" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення № від 26.06.2014 року та № від 26.06.2014 року, внесені Державною податкової інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів Харківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Бегунц А.О.
Повний текст постанови виготовлений 28.04.2015 р.