Справа № 802/784/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 квітня 2015 р. Справа № 802/784/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Стахової Тетяни Валентинівни про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2015 року приватне акціонерне товариство "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" (далі - ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій") звернулось до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Стахової Т.В. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20137121 від 19.03.2015 року, а також зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 16.03.2015 року за реєстраційним номером 10610346.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2015 року представник ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" ОСОБА_2 подав до Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області документи про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Однак, державний реєстратор Стахова Т.В. прийняла рішення № 20137121 від 19.03.2015 року, яким у проведенні реєстрації відмовила. Позивач вважає таке рішення неправомірним, оскільки копія довіреності на представника підприємства, яку відповідач не взяв до уваги, була посвідчена належним чином самим представником ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" із проставленням напису "Згідно з оригіналом" та підписом цієї особи. Також позивач звертає увагу на те, що відповідне повноваження представника обумовлене самою довіреністю № 8 від 17.02.2015 року, в якій вказано, що на виконання своїх повноважень ОСОБА_2, як представник ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій", може ставити підпис за керівника юридичної особи. Крім того, заява і документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень були прийняті державним реєстратором від представника товариства на підставі оригіналу довіреності, яка також була відсканована в його присутності, що свідчить про відсутність у державного реєстратора сумнівів в тому, що заявник ОСОБА_2 дійсно є уповноваженим представником ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" і довіреність видана йому на підставі чинного законодавства.

Позивач участі в судовому засіданні свого представника не забезпечив та у позовній заяві просить здійснювати розгляд справи за його відсутності в письмовому провадженні.

Відповідач державний реєстратор Стахова Т.В. в судовому засіданні від 20.04.2015 року адміністративний позов заперечила та пояснила, що при винесенні оскаржуваного рішення вона діяла відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року, та роз'яснень Державної реєстраційної служби України, наданих у листі № 43-06-15-13 від 07.02.2013 року. Так, представник ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" ОСОБА_2 на підтвердження своїх повноважень як представника заявника до поданих для реєстрації документів долучив копію довіреності № 8 від 17.02.2015 року, яка не була засвідчена у встановленому порядку, зокрема не містила відбиток печатки підприємства. Відтак, вона дійшла висновку, що надані заявником документи не відповідають вимогам закону, а саме положенням частини 3 статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Також просить суд врахувати, що прийом документів у заявника та формування реєстраційної справи здійснювала не вона, а державний реєстратор Шуляк А.О. При цьому 16.03.2015 року представником ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" ОСОБА_2 було подано дві заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (картки прийому заяв № 20018049 та № 20019450) про реєстрацію двох різних об'єктів нерухомості. При цьому у першому випадку до заяви було долучено копію довіреності № 8 від 17.02.2015 року, а в іншому - оригінал цього документа. Оформлені реєстраційні справи для прийняття рішень по суті вказаних заяв були передані різним державним реєстраторам, зокрема за заявою № 20018049 - державному реєстратору прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Стаховій Т.В., а за заявою № 20019450 - реєстраторам Державної реєстраційної служби України за підвідомчістю. Таким чином, державний реєстратор, який розглядав документи, що були подані разом із заявою № 20018049 не міг знати про те, що при подачі документів представником ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" надавався оригінал довіреності, про що помилково стверджує позивач. Крім того, державний реєстратор зобов'язана керуватися виключно тими документами, які надані заявником та долучені до реєстраційної справи. Водночас надана заявником копія довіреності не була засвідчена у встановленому порядку, що давало усі підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

У судове засідання, призначене на 24.04.2015 року, державний реєстратор Стахова Т.В. не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладене суд вважає можливим розглянути дану адміністративну справу в письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення відповідача та оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов не може бути задоволений.

Встановлено, що 16.03.2015 року представник ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" ОСОБА_2 звернувся до Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області із заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 5,4515 га по вул. Айвазовського, 4 в м. Вінниці за ПАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій", до якої долучив копії паспорту громадянина України, довіреності № 8, виданої 17.02.2015 року ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій", державного акту на право власності на земельну ділянку серії Л № 509760 від 17.05.2011 року, витяг з Державного земельного кадастру серії НВ-015 та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА № 893869 від 15.11.2012 року (а.с. 23-35, 37-42).

На підставі поданих документів 19.03.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Стаховою Т.В. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20137121 у зв'язку з невідповідністю поданих для державної реєстрації документів вимогам ч. 3 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме поданням копії довіреності, засвідченої не в установленому порядку (а.с. 36).

Позивач вважає вищезазначене рішення державного реєстратора протиправним, а тому оскаржує його у судовому порядку.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам суд зауважує, що відносини, які виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон № 1952-IV).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

В силу вимог приписів ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Водночас згідно з ч. 4 ст. 15 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (ч. 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Як встановлено судом, оскаржуване рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20137121 від 19.03.2015 року державним реєстратором Стаховою Т.В. прийняте у зв'язку з невідповідністю поданих для державної реєстрації документів вимогам частини 3 статті 16 Закону № 1952-IV. При цьому відповідач стверджує, що заявником для проведення державної реєстрації подано копію довіреності № 8 від 17.02.2015 року, видану ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" на представництво прав та інтересів товариства ОСОБА_2, яка засвідчена не в установленому порядку, а саме на копії довіреності здійснено напис "Згідно з оригіналом" та проставлено підпис уповноваженої особи за відсутності відтиску печатки підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку (ч. 3 ст. 16 Закону № 1952-IV).

Згідно з ч. 11 ст. 16 Закону № 1952-IV під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадках, установлених законом, представник іноземної особи пред'являє документи, легалізовані в установленому нормативно-правовими актами порядку.

У зв'язку з численними зверненнями стосовно питань, пов'язаних з порядком засвідчення копій документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Державною реєстраційною службою України на адресу начальників реєстраційних служб головних управлінь юстиції в областях направлено лист за № 43-06-15-13 від 07.02.2013 року "Щодо надання роз'яснень стосовно порядку засвідчення копій документів" (а.с. 51-54).

Пунктом 3 вказаного листа роз'яснено, що посвідчення документа керівником підприємства, установи, організації здійснюється відповідно до вимог Національного стандарту України "Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55 (далі - Стандарт), і завіряти документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища з відміткою "Згідно з оригіналом", засвідченою печаткою, дати засвідчення.

В силу вимог пункту 1.1 Стандарту він поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності.

Пунктом 5.26 Стандарту визначено, що відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ.

Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії (п. 5.27 Стандарту).

Відтак, суд погоджується з доводами відповідача про те, що згідно з установленим порядком обов'язковою є вимога про засвідчення копії довіреності, виданої від імені підприємства, відбитком печатки підприємства.

Натомість як вбачається з матеріалів реєстраційної справи за заявою представника ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" ОСОБА_2 від 16.03.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (картка прийому заяви № 20018049), копія довіреності № 8 від 17.02.2015 року на представництво ОСОБА_2 прав та інтересів ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" не містить відбитку печатки товариства, а отже не може вважатися копією, засвідченою в установленому порядку, як це передбачено приписами ч. 3 ст. 16 Закону № 1952-IV.

Посилання позивача на те, що за змістом вказаної довіреності представника ОСОБА_2 уповноважено ставити підпис за керівника юридичної особи суд до уваги не бере, оскільки таке повноваження не стосується засвідчення копій документів і не звільняє від обов'язку засвідчувати копії документів товариства з дотриманням чинного порядку.

Крім того, про наявність у ОСОБА_2 прав за довіреністю може йти мова лише у випадку їх підтвердження належним документом, тоді як долучена до заяви № 20018049 про реєстрації прав та їх обтяжень копія довіреності таким документом не вважається.

Також суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідач під час прийняття документів пересвідчився у повноваженнях представника ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" на підставі оригіналу довіреності, а отже не мав права в подальшому ставити під сумнів його повноваження.

З матеріалів реєстраційної справи слідує, що прийом документів від представника товариства здійснювала державний реєстратор Шуляк А.О., яка дійсно була зобов'язана перевірити повноваження заявника згідно з вимогами ч. 11 ст. 16 Закону № 1952-IV та абзацу 5 пункту 9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року (далі - Порядок).

Разом із тим, розгляд заяви позивача про реєстрацію прав та їх обтяжень здійснював інший державний реєстратор, а саме державний реєстратор Стахова Т.В., яка приймала рішення на підставі тих документів, які були подані заявником, зокрема копії довіреності № 8 від 17.02.2015 року, виданої ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій".

При цьому суд зазначає, що відповідно до абзацу 3 пункту 10 Порядку подання заявником документів з порушенням вимог, установлених законом, даним Порядком та іншими нормативно-правовими актами не може бути підставою для відмови у прийнятті заяви про державну реєстрацію.

Таким чином, державний реєстратор Шуляк А.О., яка здійснювала прийом документів від представника ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій", була позбавлена можливості надавати оцінку поданим заявником документам на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства.

Крім того судом встановлено, що 16.03.2015 року представником ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" ОСОБА_2 Реєстраційній службі Вінницького міського управління юстиції Вінницької області було подано дві заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (картки прийому заяв № 20018049 та № 20019450). До першої з них представником підприємства було долучено копію довіреності № 8 від 17.02.2015 року, а до іншої - її оригінал (а.с. 47-50), що додатково свідчить про правомірність дій відповідача, який був позбавлений можливості перевірити повноваження заявника на підставі належно оформленого документу.

З огляду на викладене суд доходить висновку про наявність у державного реєстратора Стахової Т.В. достатніх правових підстав для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 20137121 від 19.03.2015 року.

Відтак, заявлені позивачем вимоги про визнання вказаного рішення протиправним задоволенню не підлягають, так само як і пов'язані з ними позовні вимоги про покладення на відповідача обов'язку повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10610346 від 16.03.2015 року.

Водночас суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, визначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст.ст. 11, 71, 86 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені у ході судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений ПрАТ "Обласний завод залізобетонних виробів і конструкцій" адміністративний позов задоволенню не підлягає.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович