Справа № 802/246/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 квітня 2015 р. Справа № 802/246/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича ,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Кривошеєвої О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації

про: визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Головним управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації було забезпечено ОСОБА_4, як інваліда війни першої групи автомобілем марки ВАЗ 21073, 1996 р. випуску в якості гуманітарної допомоги відповідно до п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україні від 19 липня 2006 року № 999.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Оскільки позивач проживав однією сім`єю з покійним тестем ОСОБА_4, позивач звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на сплату митних платежів та зборів за автомобіль та передачі автомобіля члену сім'ї, яким ОСОБА_1 являвся, надавши всі необхідні документи.

25.11.2014 року Департамент соціальної політики обласної державної адміністрації направило на адресу позивача лист, відповідно до якого, сім'ї померлого необхідно повернути автомобіль Департаменту.

Позивач вважає відмову відповідача у передачі автомобіля марки ВАЗ 21073 1996 року випуску, виданого ОСОБА_4 - інваліду, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, з підстав пропуску шестимісячного строку, встановленого п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19 липня 2006 року з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України № 1057 від 31 жовтня 2012 року необґрунтованою, оскільки на момент смерті ОСОБА_4, вказаного строку не було передбачено і позивачем вживались всі заходи вчасного звернення про надання дозволу на сплату митних платежів і зборів. В зв'язку з чим позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації щодо відмови в надані дозволу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на сплату митних платежів на автомобіль "ВАЗ 21073", реєстраційний номер НОМЕР_1, 1996 року випуску; зобов'язати Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на сплату митних платежів за автомобіль "ВАЗ 21073", реєстраційний номер НОМЕР_1, 1996 року випуску.

В судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення, що повністю відтворюють зміст позовної заяви, підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначала, що ОСОБА_1 було відмовлено в наданні згоди на сплату митних платежів за автомобіль ВАЗ 2103, 1996 року випуску на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 надано в якості гуманітарної допомоги автомобіль марки "ВАЗ 21073, 1996 р. випуску, який зареєстровано за ним в травні 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

ОСОБА_1 являвся зятем ОСОБА_4, був зареєстрований та проживав з ним за однією адресою, що видно із довідки виконавчого комітету Байраківської сільської ради Немирівського району Вінницької області №316 від 23 липня 2009 року та №643 від 05 грудня 2014 року (а.с. 8-9).

На підтвердження факту перебування позивача у шлюбі із донькою ОСОБА_4 подано свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 від 28.01.1968 року (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 12).

Довідка Виконавчого комітету Байраківської сільської ради Немирівського району Вінницької області №663 від 23 грудня 2014 року підтверджує факт поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

07 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на сплату податків і зборів діючих на момент здійснення митного оформлення автомобіля ВАЗ 21073 1996 року випуску, яким був забезпечений тесть позивача - ОСОБА_4

На звернення позивача відповідачем надано письмову відповідь від 25.11.2014р., №04-5343 згідно якої, ОСОБА_1 роз'яснено, що митну вартість автомобіля необхідно було сплатити на протязі шести місяців з дня смерті тестя ОСОБА_4, а оскільки, з дня смерті батька пройшло більше 6-ти місяців, у відповідача відсутні підстави для надання дозволу на сплату митних платежів, а тому, автомобіль підлягає поверненню до Департаменту.

Не погоджуючись із відмовою Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації позивач звернувся з позовом до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог виходив із наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про гуманітарну допомогу" гуманітарна допомога - цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв'язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров'я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб.

Згідно з ч. 1. ст. 11-1 Закону України "Про гуманітарну допомогу" забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, здійснюється на умовах, передбачених законом, та у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" інвалідів, зокрема дітей-інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах і місце постійного проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку врегульовано Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999.

Пунктом 41 Порядку (в редакції чинній на момент смерті ОСОБА_4) визначено, що автомобіль, отриманий головним управлінням соціального захисту як гуманітарна допомога для конкретного інваліда, який перебуває на обліку, видається безоплатно такому інваліду (за його згодою або за згодою законного представника недієздатного інваліда), дитині-інваліду (за згодою її законного представника) незалежно від черговості на десятирічний строк, визначений з дати видачі, із зняттям з обліку.

Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля.

У разі несплати членом сім'ї інваліда, дитини-інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту. Вилучення автомобіля здійснюється відповідно до абзацу тринадцятого пункту 16 цього Порядку.

З матеріалів справи встановлено, що позивач не заперечував проти сплати митних платежів для отримання автомобіля ВАЗ 2103 1996 року випуску у власність.

Строк сплати таких платежів Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, що затверджений постановою КМ України від 19 липня 2006 року №999, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачений.

31 жовтня 2012 року постановою КМУ №1057 "Про внесення змін до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями" внесені зміни до п. 41 Порядку, зокрема, зазначено, що після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Контроль за дотриманням зазначеного строку здійснюється головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції.

Необхідно зазначити, що на момент смерті інваліда (ІНФОРМАЦІЯ_2) вказана норма права не існувала, а тому і не може мати зворотної дії.

Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод.

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. Про вищезазначене йдеться у Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року.

Одночасно суд приймає до уваги висновки Конституційного Суду України відображені у Рішенні № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, відповідно до яких за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки на момент набуття позивачем права отримати дозвіл на сплату митних платежів не існувало правової норми, що обмежувала строк звернення до відповідача за таким дозволом, суд приходить, з урахуванням вищевказаного, до висновку, що шестимісячний обмежувальний строк у даному випадку до позивача не може бути застосований.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації надати згоду на сплату податків і зборів за вказаний автомобіль, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

З огляду на право суду при задоволенні вимог адміністративного позову прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а також на встановлені ознаки протиправності відмови в наданні згоди на сплату митних платежів на автомобіль ВАЗ 21073 1996 року випуску, суд вважає, що позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права, який і підлягає застосуванню при прийнятті рішення у цій справі.

В силу ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи сукупність зазначених вище обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною 1 статті 94 КАС України, в силу якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації щодо відмови в наданні ОСОБА_1 дозволу на сплату митних платежів на автомобіль марки "ВАЗ 21073", 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зобов'язати Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації надати дозвіл ОСОБА_1 на сплату митних платежів на автомобіль марки "ВАЗ 21073", 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 73 грн. 08 коп. (сімдесят три грн. 08 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович