Справа № 823/1955/13-а
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2015 р. м. Київ К/800/33049/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Сіроша М.В.

Юрченко В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Уманської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур цукрових буряків Національної академії аграрних наук України на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року та постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 липня 2013 року по справі №823/1955/13-а за позовом Уманської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур цукрових буряків Національної академії аграрних наук України до Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Уманська дослідно-селекційна станція Інституту біоенергетичних культур цукрових буряків Національної академії аграрних наук України звернулась до суду з позовною заявою до Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 16.05.2013 року №.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Уманська дослідно-селекційна станція інституту біоенергетичних культур цукрових буряків національної академії аграрних наук України зареєстрована Уманською районною державною адміністрацією Черкаської області 20.02.1995 року, взята на облік в органах державної податкової служби 23.12.1991 року, на період з 01.01.2011 року по 28.02.2013 року була платником фіксованого сільськогосподарського податку, податку на додану вартість, податку на додану вартість згідно спеціального режиму оподаткування, податку з доходів фізичних осіб.

На підставі направлення Уманської ОДПІ Черкаської області від 05.04.2013 року № 374 посадовими особами відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Уманської дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур цукрових буряків національної академії аграрних наук України щодо дотримання вимог п.209.2 ст. 209 Податкового кодексу України в частині відкриття спеціального рахунка в установах банку та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також вимог п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України стосовно своєчасного перерахування нарахованих сум податку на додану вартість по скорочених деклараціях на спеціальні рахунки за період з 01.01.2011 року по 28.02.2013 року.

Перевіркою встановлено, що позивачем не був відкритий спеціальний рахунок для перерахування сум ПДВ, які були нараховані по скорочених деклараціях. В результаті сума податку на додану вартість, яка не сплачена до бюджету внаслідок застосування Уманською дослідно-селекційною станцією інституту біоенергетичних культур цукрових буряків національної академії аграрних наук України податкової пільги та використана не за цільовим призначенням, складає 279637,00 грн. та встановлено порушення п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України.

На підставі висновків перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2013 року № на суму 326616,00 грн.

За період з 01.01.2011 року по 28.02.2013 року позивачу нараховано податок на додану вартість по скорочених деклараціях у сумі 279637,00 грн.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, виходили із правомірності прийняття Уманською ОДПІ Черкаської області податкового повідомлення-рішення від 16.05.2013 року №, оскільки позивачем не був відкритий спеціальний рахунок для перерахування сум ПДВ, які були нараховані по скорочених деклараціях.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що вказані висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи та при належному застосуванні норм чинного законодавства.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 КАС законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанції не були враховані приписи частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, частинами 4 та 5 цієї статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

При цьому, необхідно враховувати, що статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

У свою чергу, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

Так, приймаючи рішення у справі, судами не було враховано наступне.

Перевірка проводилась в частині відкриття спеціального рахунку в установах банку та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також вимог п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України стосовно своєчасного перерахування нарахованих сум податку на додану вартість по скорочених деклараціях на спеціальні рахунки за період з 01.01.2011 року по 28.02.2013 року.

На думку податкового органу, позивачем не дотримано вимоги пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України, згідно з яким сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством, згідно із спеціальним режимом оподаткування, на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Статуту підприємства позивача, затвердженого Наказом Президента Національної академії аграрних наук України від 07 червня 2012 року №148, Уманська дослідно-селекційна станція Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України є бюджетною науковою установою.

Бюджетним кодексом України (ст. 43) та Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» передбачено казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Позивач знаходиться на спеціальному режимі оподаткування і є платником фіксованого сільськогосподарського податку та податку на додану вартість.

Спеціальним режимом оподаткування передбачено, що сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми ПДВ акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (Постанова від 12 січня 2011 року № 11ф).

Враховуючи те, що законодавством, яке було чинним під час періоду, що перевірявся, встановлені обмеження щодо обслуговування таких підприємств, як позивач, в установах банку, позивач з обставин, які не залежать від нього, був позбавлений можливості відкрити значений рахунок в установах банку.

Судом першої та апеляційної інстанції не було прийнято до уваги той факт, що пункт 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України в такій редакції, на яку посилались суди під час прийняття ними рішень, діє дише з 01.07.2012 року (Закон України від 24.05.2012 року №4834/УІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм»).

Тобто, шляхом внесення законодавцем 24.05.2012 року змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм відбулось усунення останнім прогалин у правовому регулюванні відповідної процедури, зокрема, шляхом визначення у новій редакції, що зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, що затверджений Постановою КМУ № 779 від 22.08.2012 року встановлено наступне:

1. Сільськогосподарське підприємство у разі обрання спеціального режиму оподаткування відкриває протягом одного звітного (податкового) періоду спеціальний рахунок (поточний рахунок із спеціальним режимом використання) відповідно до законодавства за умови подання засвідченої органом державної податкової служби копії свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

2. На підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в строки, встановлені статтею 203 Кодексу, подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби.

3. Сільськогосподарське підприємство подає за місцем своєї реєстрації не пізніше останнього календарного дня місяця, що настає за звітним (податковим) періодом, органові державної податкової служби копії платіжних доручень про фактично зараховані на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість за кожний звітний (податковий) період.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 11 про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, контроль за дотриманням вимог цього Порядку здійснюють органи державної податкової служби.

Відповідні зміни про те, що спеціальний рахунок можна відкрити у органах казначейства були внесені до Податкового кодексу України лише 01.07.2012 року, а до Порядку лише 22.08.2012 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що судам слід перевірити обґрунтованість їх висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог у контексті викладеного застосування норм чинного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами попередніх інстанцій не було встановлено всіх важливих обставин справи, що призвело до не обґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, а також те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 210- 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Уманської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур цукрових буряків Національної академії аграрних наук України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2013 року та постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 липня 2013 року по справі №823/1955/13-а скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ч. 6 ст. 254 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підписСірош М.В.
підписЮрченко В.П.