Справа № 814/2461/14
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 814/2461/14
Номер провадження 2-а/489/25/15
Постанова

Іменем України

23 квітня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі-позивач або ГУПФУ) до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі-відповідач) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

встановив

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідачем примусово виконувалось рішення про стягнення з позивача коштів та винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Однак на переконання позивача дана постанова є неправомірною, оскільки Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області є бюджетною установою, тому рішення повинно виконуватись органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Також позивач зазначив, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. У зв'язку з цим вважає винесену постанову про стягнення виконавчого збору протиправною та просить її скасувати.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, до суду надійшла заява в якій представник позивача просить розглядати справу без його присутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання представника не направив, про місце й час розгляду справи 23.04.2015 повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2013 у справі (2а/1416/252/13) за адміністративним позов ОСОБА_1 до ГУПФУ задоволено вимоги, зобов'язано Головне управляння Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, завдану здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1, передбачену ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи « у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , визначеного ч.1 ст. 28 « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 21.05.2011 по 22.07.2011, з урахуванням фактичних виплачених сум.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2013 у адміністративній справі встановлено спосіб виконання рішення шляхом стягнення з боржника на користь ОСОБА_1 кошти в сумі, що нараховані боржником, а саме 1104,11 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2013 року зазначену ухвалу від 11.06.2013 року залишено без змін.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2014 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про визнання незаконною та скасування постанови про визнання дій та постанови протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, було задоволено частково.

23.07.2014 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Миколаївській області ОСОБА_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44104813 із виконання вищезазначеної постанови.

Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.03.2014 № 44104813 було оскаржено до Ленінського районного суду м. Миколаєва. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ГУПФУ в Миколаївській області до УДВС ГУЮ у Миколаївській області про скасування постанови в задоволенні вимог відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року постанову залишено без змін.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була оскаржена позивачем, однак в задоволенні позову про скасування вказаної постанови було відмовлено.

Тому посилання позивача на те, що судове рішення мало б виконуватись органами державного казначейства, як на підставу позову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору є безпідставним, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження не скасована та у встановлений для добровільного виконання строк рішення виконано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, а також у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що державний виконавець не повинен був виносити постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки йдеться про стягнення щомісячної виплати пенсії, яка є періодичним платежем.

Рішення про стягнення періодичних платежів можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (ч. 3 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження).

У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається (ч. 4 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження).

З системного аналізу ст. 22, 25, 28 Закону України "Про виконавче провадження" можна зробити висновок, що виконавчий лист про стягнення періодичних платежів, це коли обов'язок боржника полягає у сплаті певних сум за певні проміжки часу, як-от певну суму аліментів за кожен місяць.

Пенсія дійсно є періодичним платежем, однак вимоги, що містяться у виконавчому листі про зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію не є стягненням, а стягнення заборгованості однією сумою в 1104,11 грн. не зобов'язанням по сплаті періодичних платежів, а тому не можна говорити про те, що державним виконавцем здійснювалось виконання за виконавчим листом про стягнення періодичних платежів.

Дослідивши докази, долучені до справи, щодо їх належності та допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України суд

постановив

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Головного Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 23.07.2014.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв