Справа № 485/2285/14-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 485/2285/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Лисенко М.Є.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області про визнання протиправним і скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №17/1 від 22 жовтня 2014 року щодо відмови у врахуванні у подвійному розмірі періоду роботи у Снігурівській виправній колонії №5, мотивуючи тим, що з 2004 року отримувала пенсію з врахуванням того, що дана установа являлася протитуберкульозним закладом. 01 листопада 2014 року відповідачем її пенсійну справу було приведено у відповідність за відсутності документального підтвердження статусу установи, як інфекційного закладу охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2014 року позовні вимоги були задоволені.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області №17/1 від 22 жовтня 2014 року про приведення у відповідність пенсійної справи ОСОБА_1 згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.03 року №1058-ІУ, ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 10.07.03 року №1110-ІУ, щодо не зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі стаж роботи у Снігурівській виправній колонії №5.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, пенсійний орган в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 10 травня 1979 року по 01 листопада 2008 року працювала в установі ІН-316/5, яка в подальшому була перейменована в Снігурівську виправну колонію № 5 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області.

Позивач з 11 липня 2012 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Снігурівському районі та отримує пенсію за віком.

За змістом ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону №1110-IV від 10.07.2003 року, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

В ході судового розгляду встановлено, що при визначенні загального страхового стажу, позивачеві враховано в подвійному розмірі стаж роботи в Снігурівській виправній колонії №5 за період з 27 червня 1983 року по 31 грудня 2003 року на підставі довідки установи про її перепрофілювання в установу по лікуванню засуджених хворих на туберкульоз, виданої з посиланням на наказ Міністерства внутрішніх справ УРСР від 27 червня 1983 року №119.

Зазначені обставини підтвердились показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які також весь час працювали у виправній колонії.

Також встановлено, що 22 жовтня 2014 року рішенням управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області №17/1 приведено у відповідність пенсійну справу ОСОБА_1, з 01 листопада 2014 року без застосування періоду з 27 червня 1983 року по 31 грудня 2003 року, роботи в Снігурівській виправній колонії №5 в подвійному розмірі.

Як вбачається з оспорюваного рішення підставою для неврахування відповідачем стажу роботи позивача у подвійному розмірі стало ненадання документів у підтвердження його роботи до 01.01.2004 року в інфекційному закладі охорони здоров'я Департаменту кримінально-виконавчої служби (туберкульозній лікарні, міжобласній туберкульозній лікарні) на вимогу відповідача від 29 серпня 2014 року за №4399/04.

На підставі ст.1 Закону України "Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз" №4565-УІ від 22.03.2012 року, туберкульоз є соціально небезпечною інфекційною хворобою, що викликається мікобактеріями туберкульозу, а протитуберкульозні заклади це лікувально-профілактичні заклади охорони здоров'я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Згідно п. 1 Переліку закладів охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 24 грудня 2004 року № 247 до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу було віднесено спеціалізовані - туберкульозна лікарня. Цим же переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю, називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення). Лікарняні заклади, призначені для медичного обслуговування засуджених, у залежності від покладених функцій можуть мати найменування міжобласних

В ході судового розгляду встановлено, що на підставі наказу колишнього МВС УРСР від 27.06.1983 року №0119 виправно-трудова колонія (№5), тодішній індекс установа ІН 316/5 УВС Миколаївського облвиконкому з 01 липня 1983 року була перепрофільована в установу виконання покарань, для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень з лімітом наповнення - 600 чоловік, у тому числі стаціонару на 100 ліжок, з направленням хворих засуджених на лікування в ВТК №5 зі слідчих ізоляторів і виправно-трудових колоній у відповідності з вимогами наказу МВС УРСР №0230-1980 року та за нарядами медичного управління МВС УРСР. Цим Наказом начальника УВД Миколаївського облвиконкому зобов'язано до виконання комплексу протиепідемічних і санітарно-гігієнічних вимог, направлених на попередження поширення тубінфекції; начальника Медичного управління МВС УРСР прийняття всіх необхідних мір по забезпеченню медичного обслуговування спецконтингенту згідно чинних наказів та інструкцій МВС СРСР, Мінздраву СРСР, МВС УРСР та Мінздраву УРСР.

В Наказі МВС України від 11.10.1994 року №556, затверджено Перелік спеціалізованих установ та міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені, хворі на туберкульоз (додаток №2 до наказу) за № п.п.1 зазначено, що установа ІН 316/5 УМВС України в Миколаївській області визначена як спеціалізована установа, в яку направляються на лікування чоловіки, хворі на активну форму туберкульозу, які підлягають триманню на загальному та посиленому режиму ув'язнення та неповнолітні чоловічої статті, хворі на активну форму туберкульозу.

Аналогічне визначення установи було зазначено й у наступному переліку, затвердженому наказом МВС України №836 від 03.12.1996 року.

До того ж, як вбачається з листа №5/5-5488 від 02.12.2014 року Снігурівська виправна колонія №5, згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №165 від 29.11.1999 року "Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України" установа ІН-316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5).

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 02 квітня 2009 року за № 59 Снігурівську виправну колонію №5 УДДУ у Миколаївській області перейменовано у спеціалізовану туберкульозну лікарню середнього рівня безпеки, а згідно наказу Державної пенітенціарної служби України №427 від 18.06.2012 року вона була перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5) й станом на 01 грудня 2014 року, значиться як спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз).

За повідомленням Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області з 01 червня 1983 року та по теперішній час в Снігурівській виправній колонії №5 (далі - установа) утримуються та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконує функції закладу охорони здоров'я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

Натомість пенсійним органом в ході судового розгляду не доведено, що припинення за рішенням від 22 жовтня 2014 року №17/1 з 1 листопада 2014 року виплати ОСОБА_1, пенсії без зарахування у подвійному розмірі періоду її роботи у Снігурівській виправній колонії №5 здійснено у в межах та у спосіб визначений законами України.

Отже, відмовляючи у зарахуванні стажу роботи у вказаному закладі у подвійному розмірі з 01 листопада 2014 року пенсійний орган порушив права ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає не суттєвими та такими, що висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2014 року у справі № 485/2285/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян