Справа № 815/1890/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1890/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.01.2015 року № та визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області), в якому з урахуванням поданих уточнень до позову, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області № від 20.01.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 138 267,72 грн. (за основним платежем в сумі 92178,48 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 46089,24 грн.);

- визнати протиправними дії працівників ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, які вийшли за межі своїх повноважень з порушенням вимог п. 79.2 ст. 79, п. 86.4 ст. 86, п. 58.3 ст. 58, п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України, які не мали права розпочинати та проводити документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач в цілому посилається на те, що при проведенні перевірки відповідачем було порушено вимоги п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, а саме, не було належним чином повідомлено ФОП ОСОБА_1 про проведення перевірки, а наказ та повідомлення направлені за невірною адресою, тому, на думку позивача, відповідач не мав права розпочинати та проводити документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1, яка проведена безпідставно, з порушенням вимог Податкового кодексу України з перевищенням своїх повноважень працівниками податкового органу. Також позивач вказує, що він своєчасно не отримував акт перевірки та саме податкове повідомлення - рішення від 20.01.2015 року № , які були надіслані засобом поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно від 03.12.2014 року та 20.01.2015 року на невірну адресу. Позивач вважає, що вищевказані документи навмисно направлялись за невірною адресою з метою того, щоб ФОП ОСОБА_1 не отримав дану кореспонденцію та не зміг приймати участь у проведені перевірки та своєчасно оскаржити незаконні та неправомірні рішення відповідача.

Також позивач зазначає, що всі первинні бухгалтерські документи ФОП ОСОБА_1, які є в наявності, складені в письмовій формі, мають всі обов'язкові реквізити, що є підставою для формування бухгалтерського обліку та відповідно, податкового обліку, а також факт здійснення господарських операції, який підтверджуються наявними у позивача первинними документами, складеними відповідно до вимог законодавства і дає право ФОП ОСОБА_1 на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту у лютому-березні 2014 року в розмірі 57353,47 грн. (в акті вказана сума 92178,48 грн.), а тим самим спростовують посилання відповідача щодо відсутності об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів у підприємства - постачальника та не підтвердження реальності здійснення ФОП ОСОБА_1 у лютому-березні 2014 року фінансово-господарських операцій з придбання товарів у TOB «Топ-Севен» і завищення податкового кредиту з ПДВ за період з 01.02.2014 року - 31.03.2014 року на суму 92178,48 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та письмових поясненнях по суті позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні з адміністративним позовом не погодилась, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на правомірність дій та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржуване рішення є законним.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що у період з 20.11.2014 року по 26.11.2014 року на підставі наказу ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 11.11.2014 року № 737-п, та відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань правових відносин з ТОВ «Топ-Севен» за період з 01.02.2014 року по 31.03.2014 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 4578/1701 від 03.12.2014 року (а.с. 20-29), відповідно до висновку якого встановлено порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, ст. 188, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.4 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 ПК України - не підтверджено реальність здійснення ФОП ОСОБА_1 фінансово-господарських операцій з придбання товарів у ТОВ «Топ-Севен» - у лютому 2014 року обсяг придбання - 273291,51 грн., податок на додану вартість - 54 658,30 грн., у березні 2014 року - обсяг придбання - 187600,88 грн., податок на додану вартість - 37520,18 грн., тобто загальна сума завищення податкового кредиту з податку на додану вартість у період з 01.02.2014 року - 31.03.2014 року склала 92178,48 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від № від 20.01.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 138 267,72 грн. (за основним платежем - 92178,48 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 46089,24 грн.) (а.с. 17).

На погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням та діями відповідача щодо проведення вищезазначеної перевірки, вважаючи, що посадові особи відповідача вийшли за межі своїх повноважень та не мали права розпочинати та проводити документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом визнання протиправними дій відповідача та скасування податкового повідомлення-рішення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає, що дії податкового органу по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань правових відносин з ТОВ «Топ-Севен» за період з 01.02.2014 року по 31.03.2014 року, за результатами якої складено акт № 4578/1701 від 03.12.2014 року, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від № від 20.01.2015 здійснені у непередбачений законодавством спосіб, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи завдання адміністративного судочинства, яке, зокрема, полягає у поновленні судом порушених суб'єктивних прав юридичних осіб, адміністративний суд виходить з того, що він не уповноважений вирішувати питання про скасування акту перевірки, складеного суб'єктом владних повноважень, але при вирішенні спору про оскарження дій суб'єкта владних повноважень суд повинен з'ясувати усі обставини по справі, зокрема, підстави та порядок проведення перевірки, дослідити вчинені відповідачем дії та їх відповідність закону, перевірити порядок прийняття акту тощо. Згідно вимог ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та ст. 9 КАС України, якою передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та Законів України.

Відповідно до ч. 2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі. В даному випадку, суд вважає, що право на судовий захист пов'язане із самою протиправністю дій.

По суті позивач як на підставу неправомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення посилається на порушення контролюючим органом процедури призначення та проведення податкової перевірки.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловлену у постанові від 24.12.2010 у справі N 21-25а10 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

З урахуванням викладеного та враховуючи відсутність процедури допуску до камеральних та невиїзних перевірок, платник податків не в змозі висловити свою незгоду із правомірністю призначення щодо нього податкової перевірки до моменту її проведення шляхом недопуску до такої перевірки.

З огляду на це суди повинні в судовому порядку розглянути питання щодо правомірності призначення та/або проведення невиїзної документальної або камеральної перевірки, дотримання процедури її проведення незалежно від того, чи відбулася така перевірка на час розгляду справи.

Юридичним наслідком прийняття судового рішення відповідно до розглядуваної позиції має бути визнання відсутнім податкової перевірки як юридичного факту, наслідком чого є автоматичне визнання протиправними будь-яких податкових повідомлень-рішень, що прийняті з урахуванням результатів відповідної камеральної або невиїзної перевірки.

Так, відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (надалі по тексту ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно із п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до положень п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно із п. 78.5 ст. 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

П.п.79.2 ст.79 ПК України встановлено, що позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

За результатами розгляду справи судом встановлено невиконання відповідачем приведених норм закону.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка проводилась на підставі наказу № 737-к від 11.11.2014 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки (а.с. 37 том 1), разом з тим судом достовірно встановлено, що ані зазначений наказ про проведення перевірки, ані повідомлення про проведення перевірки від 11.11.2014 року № 194 позивач чи його уповноважений представник не отримували ані поштовим зв'язком, ані під розписку, оскільки вказана кореспонденція була надіслана відповідачем за невірною адресою: АДРЕСА_1 рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення, яка фактично повернула до контролюючого органу без вручення, у зв'язку із невірною адресою (а.с. 36-39 том 2), що не спростовувалось представником відповідача.

При цьому, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, на яке, зокрема, посилається в акті перевірки ревізор та яке було наявне у ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, що також підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 41 том 1).

У спростування вищезазначених обставин та у підтвердження правомірності своїх дій за власною ініціативою відповідачем не надано жодних доказів.

Крім того, на пропозицію суду надати відповідачем докази надіслання за вірною адресою позивача, отримання, або вручення під розписку наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, а також докази реєстрації зазначеної вихідної кореспонденції, представник відповідача зазначила про те, що надати їх неможливо, оскільки вказаних доказів не існує, та фактично у судовому засіданні представником відповідача не заперечувалось, що наказ про проведення перевірки та повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки позивачем або його уповноваженою особою отримано не було.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини та з урахуванням положень п. 79.2 ст. 79 ПК України, яким, встановлено, що лише виконання умов щодо надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки, суд дійшов висновку, що за таких умов у відповідача було відсутнє право розпочинати та проводити документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1

Крім того, згідно з п.п. 17.1.6, 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом, вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків.

Так, зокрема, пунктом 86.7 ст. 86 ПК України встановлено, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

Згідно вимог п. 86.4. ст. 86 ПК України, акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється в контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його законним представникам або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов'язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Також судом достовірно встановлено, що позивач своєчасно не отримав ані акт перевірки № 4578/1701 від 03.12.2014 року, ані оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 20.01.2015 року № , оскільки вказана кореспонденція також була надіслана відповідачем засобом поштового зв'язку за невірною адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та конвертів (а.с. 18-19, 31-32 том 1).

Як стверджує позивач, про обставини проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 йому стало відомо лише 24.03.2015 року під час з'ясування питання щодо податкової вимоги та суми у розмірі 191622,36 грн., яку необхідно сплатити на протязі 10 днів.

Судом встановлено, що в той же день в ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було зареєстровано запит від 24.03.2015 року про надання копій наказу та повідомлення про проведення перевірки, акту перевірки, податкового повідомлення-рішення, рекомендованих листів із повідомленням про вручення, які отримані супровідним листом від 26.03.2015 року за №2518/10/15-51/17-01 (а.с. 33-34 том 1).

Доказів своєчасного вручення контролюючим органом позивачу акту перевірки № 4578/1701 від 03.12.2014 року, податкового повідомлення - рішення від 20.01.2015 року № під час розгляду справи, на вимогу суду, представником відповідача не надано.

Вказаними неправомірними діями відповідача порушене надане законом право позивача бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення з питань, що виникають під час такої перевірки, ознайомлюватися та отримувати акт (довідку) перевірки, проведеної контролюючим органом, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складеного акту (довідки) подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом, вимагати від контролюючого органу проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків, оскаржувати дії та рішення відповідача.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини та з урахуванням положень п. 79.2 ст. 79 ПК України, яким, встановлено, що лише виконання умов щодо надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки, суд дійшов висновку, що за таких умов у відповідача було відсутнє право розпочинати та проводити документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1

Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав доказів правомірності своїх дій під час організації та проведення перевірки, в той час, як положеннями ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, у даних спірних правовідносинах не є обов'язковим надання судом правової оцінки доводам контролюючого органу, викладеним в акті перевірки щодо неправомірності формування позивачем податкового кредиту за період лютий-березень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Топ-Севен» та дослідження у даній справі питання фактичності і реальності господарських операцій позивача з його контрагентом, оскільки згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24.12.2010 у справі N 21-25а10 за позовом ТОВ «Foods and Goods L.T.D.» до ДПІ у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - ДПА в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, юридичним наслідком прийняття судового рішення відповідно до розглядуваної позиції має бути визнання відсутнім податкової перевірки як юридичного факту, наслідком чого є автоматичне визнання протиправними будь-яких податкових повідомлень-рішень, що прийняті з урахуванням результатів відповідної камеральної або невиїзної перевірки.

Разом з тим, суд вважає за доцільне надати правову оцінку доводам контролюючого органу, викладеним в акті перевірки.

Так, в ході проведення перевірки правових відносин ФОП ОСОБА_1 із TOB «Топ-Севен» контролюючий орган дійшов висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій з придбання товарів у TOB «Топ-Севен», посилаючись на складений фахівцями ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві акт від 18.06.2014 року № 643/НОМЕР_1/36630345 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання TOB «Топ-Севен» з питань підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин з постачальником TOB «БУМЕРАНГ КЕП» та покупцями за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року, в якому встановлено, що у TOB «Топ-Севен» відсутні об'єкти оподаткування по операціям з придбання у підприємств постачальників та продажу товарів.

Крім того, перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань правових відносин з TOB «Топ-Севен» за період з 01.02.2014 року по 31.03.2014 року було проведено на підставі податкових декларацій та додатків до них та аналізом детальної інформації щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Міністерства доходів і зборів України де встановлено розбіжності у сумах податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 з сумами податкового зобов'язання контрагента TOB «Топ-Севен» у розмірі 92178,48 грн. (в т.ч . у лютому 2014 року в сумі 54658,30 грн., у березні 2014 року у сумі 37 520,18 грн.).

Судом встановлено, що для здійснення фінансово-господарської операції ФОП ОСОБА_1 (покупець) з TOB «Топ-Севен» (постачальник) укладено договір поставки від 03.02.2014 року № 030214 відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупцю товар, а покупець прийняти та оплатити на умовах діючого договору, найменування асортимент кількість і ціна товару вказуються в накладних які є невід'ємною частиною діючого договору (а.с. 42-44 том 1).

Договір укладено в письмовій формі, підписаний від імені покупця ФОП ОСОБА_1 та від імені продавця - TOB «Топ-Севен», скріплений печатками.

Фактичне придбання товарів у лютому-березні 2014 року підтверджено видатковими накладними, які підписані ФОП ОСОБА_1 та TOB «Топ-Севен», які є невід'ємною частиною діючого договору та податковими накладними (а.с. 46-94 том 1).

На підтвердження оплати вищезазначених операцій позивачем надано платіжні доручення та виписку банку по розрахунковому рахунку ФОП ОСОБА_1 за період з 01.02.2014 року по 31.03.2014 року щодо перерахування коштів на адресу TOB «Топ-Севен» (а.с. 112-114 том 1).

Таким чином, судом вбачається, що фінансово-господарські операції ФОП ОСОБА_1 з TOB «Топ-Севен» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до ст. 3 ГК України господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена Законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно п.1,2 ст.173 ГУ України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управна сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До нікчемних правочинів, тобто недійсність яких прямо встановлена законом, відносяться правочини, зазначені у відповідних нормах ЦК України та Господарського кодексу України.

Правочини, які вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, про що йдеться в акті перевірки, визначається законом як фіктивний (ст. 234 ЦК України). Фіктивні правочини не віднесено законом до нікчемних, їх недійсність визнається тільки судом.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-Х1У ( із змінами та доповненнями)вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки дані, наведені в деклараціях, повинні відповідати даним бухгалтерського та податкового обліках платника податку, то й аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліках платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Наявність же розбіжностей між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту з податками на додану вартість в розрізі контрагентів не є самостійною підставою для визнання правочинів нікчемними.

Тільки у випадку, якщо буде доведено, що недодержання норм податкового законодавства, на яке посилається ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області в акті перевірки, мало місце під час їх укладення, то правочин, укладений ФОП ОСОБА_1 з TOB «Топ-Севен», може бути визнаний недійсним.

На виконання договору, відповідно до п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

TOB «Топ-Севен» надало ФОП ОСОБА_1 відповідно до п. 201.10 ст.201 ПК України податкові накладні, що є підставою для включення вказаних сум до складу податкового кредиту, які також в наявності у ФОП ОСОБА_1

Як вбачається з акту перевірки, ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року № від 13.03.2014 року з додатком 5 до податкової декларації ПДВ, реєстрі податкових накладних відобразив обсяг придбання товарів у TOB «Топ-Севен» у сумі 273291,51 грн., податок на додану вартість у розмірі 54658,30 грн., в податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року № від 14.04.2014 року з додатком 5 до податкової декларації ПДВ, реєстрі податкових накладних відобразив обсяг придбання товарів у TOB «Топ-Севен» у сумі 187600,88 грн., податок на додану вартість у розмірі 37520,18 грн.

Але, фактично, ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року № від 14.04.2014 року з додатком 5 до податкової декларації ПДВ, реєстрі податкових накладних, відобразив обсяг придбання товарів у TOB «Топ-Севен» у сумі 13475,84 грн., а не як вказано в акті перевірки у сумі 187600,88 грн., та податок на додану вартість у сумі 2695,16 грн., а не як вказано в акті перевірки у розмірі 37520,18 грн..

Тому вбачається, що відповідач в акті взагалі безпідставно визначив завищену суму податкового кредиту з податку на додану вартість у березні 2014 року ФОП ОСОБА_1 по взаємовідносинам з TOB «Топ-Севен», яка на думку податкового органу складає 37 520, 18 грн., хоча фактично позивачем відображений податковий кредит з податку на додану вартість в податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року з додатками та реєстрі податкових накладних у сумі 2695,16 грн.

Таким чином, не зрозуміло, на підставі яких податкових декларацій з податку на додану вартість, додатків та реєстру податкових накладних ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області проводила перевірку і чому вказана не вірна сума податкового кредиту з ПДВ.

Як вбачається з акту перевірки, на момент складання податкових накладних контрагент - TOB «Топ-Севен» був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товару; в свою чергу, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України податкові накладні, на підставі яких ФОП ОСОБА_1 формував податковий кредит, та які в наявності у нього, відповідають вимогам Податкового кодексу України.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому, відповідно до п.п. 198.6.3. п. 198.6 ст. 198 ПК України у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно з абз.1 п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України).

Згідно з п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового Кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, підставою для формування бухгалтерського обліку та відповідно, податкового обліку є факт здійснення господарської операції, який повинен підтверджуватись наявними у ФОП первинними документами, складеними відповідно до вимог законодавства.

Первинними документами у розумінні ст.44 п.44.1 Податкового кодексу України, які є в наявності у позивача, є: договір поставки від 03.02. 2014 року № 030214 укладений з TOB «Топ-Сервіс», видаткова накладна № Фв-0000100 від 03.02.2014 року на суму 59737,72 грн., податкова накладна № 100 від 03.02.2014 року на суму 59737,72 грн.(в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № Фв-0000101 від 04.02.2014 року на суму 55479,04 грн., податкова накладна № 101 від 04.02.2014 року на суму 55479,04 грн. (в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № Фв-0000104 від 05.02.2014 року на суму 49773,80 грн., податкова накладна № 104 від 05.02.2014 року на суму 49773,80 грн. (в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № Фв-0000105 від 06.02.2014 року на суму 59457,17грн., податкова накладна № 105 від 06.02.2014 року на суму 59457,17 грн. (в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № Фв-0000106 від 07.02.2014 року на суму 55909,44 грн., податкова накладна № 106 від 07.02.2014 року на суму 55909,44 грн. (в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № Фв-0000107 від 10.02.2014 року на суму 24040,38 грн., податкова накладна № 107 від 10.02.2014 року на суму 24040,38 грн. (в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № Фв-0000117 від 10.02.2014 року на суму 2486,27 грн., податкова накладна № 117 від 10.02.2014 року на суму 2486,27 грн. (в т.ч. ПДВ ), видаткова накладна № Фв-0000118 від 10.02.2014 року на суму 5302,18грн., податкова накладна № 118 від 10.02.2014 року на суму 5302,18 грн. (в т.ч. ПДВ ), видаткова накладна № Фв-0000119 від 05.02.2014 року на суму 3929,26 грн., податкова накладна № 119 від 05.02.2014 року на суму 3929,26 грн. (в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № Фв-0000120 від 12.02.2014 року на суму 2040,24 грн., податкова накладна № 120 від 12.02.2014 року на суму 2040,24 грн. (в т.ч. ПДВ ), видаткова накладна № Фв-0000035 від 19.02.2014року на суму 1094,29 грн., податкова накладна № 35 від 19.02.2014 року на суму 1094,29 грн. (в т.ч. ПДВ ), видаткова накладна № Фв-0000036 від 19.02.2014 року на суму 4462,65грн., податкова накладна № 36 від 19.02.2014 року на суму 4462,65 грн. (в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № Фв-0000037 від 19.02.2014 року на суму 1077,76 грн., податкова накладна № 37 від 19.02.2014 року на суму 1077,76 грн. (в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № Фв-0000038 від 20.02.2014 року на суму 3159,62 грн., податкова накладна № 38 від 20.02.2014 року на суму 3159,62 грн. (в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № 1 від 03.03.2014 року на суму 2121,8 грн. , податкова накладна № 1 від 03.03.2014 року на суму 2121,8 грн. (в т.ч. ПДВ), видаткова накладна № 351 від 13.03.2014 року на суму 14049,20 грн., податкова накладна № 351 від 03.03.2014 року на суму 14049,20 грн. (в т.ч ПДВ) на ін. документи.

Крім того додатково на підтвердження реальності вищезазначених господарських операцій, використання отриманого від ТОВ «Топ-Севен» товару у власній господарській діяльності та подальшу його реалізацію, представником позивача до суду надано копії договорів поставки та надання послуг, платіжних доручень, заявок на отримання товару, видаткових та податкових накладних (а.с. 125-254 том 1, 1-30 том 2).

Таким чином, надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які наявні в матеріалах справи, складені в письмовій формі, мають всі обов'язкові реквізити, що є підставою для формування бухгалтерського обліку та відповідно, податкового обліку, а також факт здійснення господарських операції, який підтверджуються наявними у позивача первинними документами, складеними відповідно до вимог законодавства і дає право ФОП ОСОБА_1 на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту у лютому-березні 2014 року в розмірі 57353,47 грн. (в акті вказана сума 92178,48 грн.), а тим самим спростовують посилання відповідача щодо відсутності об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів у підприємства - постачальника та не підтвердження реальності здійснення ФОП ОСОБА_1 у лютому-березні 2014 року фінансово-господарських операцій з придбання товарів у TOB «ТОП-СЕВЕН» і завищення податкового кредиту з ПДВ за період з 01.02.2014 - 31.03.2014 року на суму 92178,48 грн.

Факт вчинення з боку контрагента будь-яких протиправних дій не тягне за собою змін бази оподаткування та обов'язку підприємства коригувати раніше заявлені показники податкових зобов'язань, оскільки це не передбачено законодавством про оподаткування.

Суд звертає увагу на те, що Податковий кодекс України не передбачає відповідальності платника податку за порушення його контрагентом вимог законодавства. Відтак, ні діюче законодавства на період дії договору укладеного ФОП ОСОБА_1 з TOB «Топ-Севен», а ні Податковий кодекс України не передбачає відповідальності платника податку за порушення його контрагентом вимог законодавства, в. т.ч. і з TOB «Бумеранг КЕП» , з яким у ФОП ОСОБА_1 не було фінансово-господарських операцій за вказаний період.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинам з TOB «Топ-Севен», а висновки акту перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість є недоведеними, відтак збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість є протиправним.

Оскільки у даній справі оскаржуються дії та рішення, вчинені та прийняті відповідачем - суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Таким чином, аналізуючи фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, оскільки відповідачем при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1, на підставі результатів якої винесено спірне податкове повідомлення-рішення не дотримано вимоги п. 79.2 ст. 79, п. 86.4. ст. 86 ПК України, а доводи податкового органу щодо фіктивності підприємницької діяльності, безтоварності господарських операцій, направленості на ухилення від сплати податків, а у зв'язку з цим і фіктивності угод, укладених між позивачем та ТОВ «Топ-Севен» не приймаються як не підтверджені належними та допустимими доказами, і повністю спростовуються матеріалами справи, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.01.2015 року № є протиправними та підлягає скасуванню саме з вищенаведених підстав.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.01.2015 року № та визнання протиправними дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 20.01.2015 року.

Визнати протиправними дії державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань правових відносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Топ-Севен» за період з 01.02.2014 року по 31.03.2014 року, результати якої оформлено актом № 4578/1701 від 03.12.2014 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 29 квітня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 29 квітня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов