Справа № 808/1110/15
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

17 квітня 2015 року (09 год. 40 хв.) Справа № 808/1110/15 Провадження № м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Муха Я.М.,

представників позивача - Боцвін Г.Д., Немерюк Ю.В.,

представника відповідача - Міщенко О.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

25.02.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014 №, прийняте відповідачем, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 32142,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 16071,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки від 17.10.2014 №1239/08-28-15-03/05755571 про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість за рахунок платника у банку за липень 2014 року, що виникло за рахунок від'ємного значення, яке декларувалось у червні 2014 року (далі - Акт перевірки), відповідачем було прийняте податкове повідомлення - рішення від 04.11.2014 №, яким позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 32142,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розміру 16071,00 грн. Висновки Акту перевірки позивач вважає необґрунтованими, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення, на думку позивача, є безпідставним та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 27.02.2015 було відкрите провадження у справі, судове засідання призначене на 26.03.2015.

Ухвалою від 26.03.2015 за клопотанням представника відповідача провадження у справі було зупинено до 08.04.2015.

Ухвалою від 08.04.2015 провадження у справі було поновлено, судове засідання призначене на 08.04.2015.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 17.04.2015.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, зокрема зазначивши, що чинне законодавство не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту. Зазначив, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Наголосив, що відповідач перевіряв не безпосередні відносини між учасниками операції, на підставі яких сформовано дані податкового обліку, а податкову інформацію про інших юридичних осіб, до яких позивач не має жодного відношення. Зазначив, що позивачем були надані всі необхідні первинні документи, що повністю підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Спецелектрокомплект» та ТОВ «Укрпостач» щодо поставки товарів та є підставою для належного формування складу податкового кредиту. Зазначив, що жодний правочин із зазначених в Акті перевірки не визнаний недійсним у судовому порядку, а тому висновки про відсутність у позивача права на податковий кредит не відповідає вимогам законодавства України. Оскільки позивач правомірно включив суми ПДВ за податковими накладними ТОВ «Спецелектрокомплект» та ТОВ «Укрпостач» до податкового кредиту, то маючи від'ємне значення, правомірно заявив їх до бюджетного відшкодування. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що проведеною перевіркою було встановлено завищення податкового кредиту задекларованого позивачем по контрагенту ТОВ «Спецелектрокомплект» на суму ПДВ 30844,47 грн. та контрагенту ТОВ «Укрпостач» на суму ПДВ 1297,20 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за червень 2014 року у розмірі 32141,67 грн. та як наслідок завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2014 року у сумі 32141,67 грн. Зазначив, що сума бюджетного відшкодування напряму залежить від правильності визначення суми податкових зобов'язань та податкового кредиту. Зазначив, що оскільки відсутній факт декларування та сплати податкового зобов'язання контрагентами позивача, то не може йти мова про бюджетне відшкодування заявлених позивачем сум з державного бюджету. Наголосив, що наявність у покупця належним чином оформлених документів, не є безумовною підставою для віднесення до податкового кредиту без факту використання придбаного товару (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, не підтвердження реальності проведених господарських операцій та відсутності документів, які мають силу первинних документів. Тому, вважає оскаржуване податкове повідомлення - рішення правомірним, через що просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 17.04.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлення від 29.09.2014 №818, наказів відповідача від 29.09.2014 №847 та від 03.10.2014 №864, у період з 29.09.2014 по 10.10.2014, була проведена позапланова виїзна документальна перевірка правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість за рахунок платника у банку за липень 2014 року, що виникло за рахунок від'ємного значення, яке декларувалось у червні 2014 року.

За результатами перевірки відповідачем було складено Акт перевірки, відповідно до якого відповідачем було встановлено порушення позивачем вимог: п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.14, п. 200.17 ст. 200 Податкового Кодексу України, а саме завищення податкового кредиту (показника в рядку 10.1 Декларації) задекларованого позивачем по контрагенту ТОВ «Спецелектрокомплект» на суму ПДВ 30844,47 грн. та контрагенту ТОВ «Укрпостач» на суму ПДВ 1297,20 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за червень 2014 року у розмірі 32141,67 грн. та як наслідок завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2014 року у сумі 32141,67 грн.

На підставі Акту перевірки 04.11.2014 відповідачем було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 32142,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розміру 16071,00 грн.

17.11.2014 на зазначене податкове повідомлення-рішення позивачем було подано скаргу до ГУ ДФС України у Запорізькій області, проте рішенням про результати розгляду первинної скарги від 31.12.2014 №897/7/0801-100413 оскаржуване податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення.

27.01.2015 на оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивачем було подано скаргу до ДФС України. Рішенням ДФС України від 10.02.2015 було продовжено строк розгляду скарги до 30.03.2015.

Рішенням ДФС України від 17.03.2015 про результати розгляду первинної скарги оскаржуване податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки Акту перевірки, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Відповідач в Акті перевірки позивача посилається на недотримання, позивачем, серед іншого, вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.14, п. 200.17 ст. 200 ПК України.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

За приписами п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

За приписами п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.14, п. 200.17 ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи бюджету, до якого сплачується податок

Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Судом встановлено, що позивачем задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість по контрагенту ТОВ «Спецелектрокомплект» на суму ПДВ 30844,47 грн. та по контрагенту ТОВ «Укрпостач» на суму ПДВ 1297,20 грн.

Судом встановлено, що 16.01.2013 між позивачем та ТОВ «Спецелектронкомплект» було укладено договір поставки №22-11/154, за яким останній зобов'язався передати у власність позивача радіодеталі та радіокомпоненти, у кількості, асортименті, строки, за цінами та з якісними показниками, згідно специфікацій, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість.

ТОВ «Спецелектронкомплект» на загальну суму поставки 184698,33 грн. в тому числі ПДВ у розмірі 30783,41 грн. виписало податкові накладні від 15.05.2014 №10, від 22.04.2014 №44, від 22.04.2014 №43, 22.04.2014 №39, 26.05.2014 №24, від 09.04.2014 №16, від 01.04.2014 №1, від 01.04.2014 №2, від 12.05.2014 №2, від 12.05.2014 №4, від 26.05.2014 №23, від 26.05.2014 №24, від 25.06.2014 №28, від 25.06.2014 №27, від 25.06.2014 №26 видаткові накладні від 15.05.2014 №0168, від 26.05.2014 №0180, від 12.05.2014 №0158, від 22.04.2014 №0141, від 08.04.2014 №0116, від 02.04.2014 №0106, від 26.05.2014 №0182, від 12.05.2014 №0159, від 26.05.2014 №0181, від 10.06.2014 №0205, від 25.06.2014 №0216, від 25.06.2014 №0217, від 25.06.2014 №0213 та рахунки-фактури на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Спецелектронкомплект», що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Спецелектронкомплект».

Всі вищевказані документи наявні в матеріалах справи.

Факт поставки товару та перевезення вантажу підтверджується товарно-транспортними накладними від 15.05.2014, від 26.05.2014, від 12.05.2014, від 22.04.2014, від 22.04.2014, від 08.04.2014, від 02.04.2014, від 27.05.2014, від 12.05.2014, від 26.05.2014, від 11.06.2014, від 26.06.2014, від 26.06.2014 та подорожніми листами.

Суд зазначає, що надані товарно-транспортні накладні оформлені належним чином, містять всю необхідну інформацію щодо транспортування товару, а саме: найменування вантажовідправника, вантажоодержувача, замовника, пункт навантаження/розвантаження, найменування автомобілю, підпис та печатка перевізника.

22.01.2014 між позивачем та ТОВ «Укрпостач» було укладено договір №22х-11/59, за яким останній зобов'язався передати у власність позивача продукцію виробничо-технічного призначення, у асортименті, строки, за цінами та з якісними показниками, згідно специфікацій, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість.

ТОВ «Укрпостач» на загальну суму поставки 18568,85 грн. в тому числі ПДВ у розмірі 3094,81 грн. виписало податкові накладні від 20.06.2014 №57, від 03.06.2014 №4, від 18.06.2014 №51, видаткові накладні від 07.07.2014 №РН-0000392, від 06.06.2014 №РН-0000341, від 07.07.2014 №РН-0000384 та рахунки-фактури на зазначену суму.

Позивач розрахувався за товар у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Укрпостач», що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Укрпостач».

Всі вищевказані документи наявні в матеріалах справи.

Факт поставки товару та перевезення вантажу підтверджується накладними на вантаж від 07.07.2014 №ХА2056972, від 06.06.2014 №ХА2047453, від 07.07.2014 №ХА2056972..

Судом встановлено, що придбаний у ТОВ «Спецелектронкомплект» та ТОВ «Укрпостач» товар використовувався позивачем для виробництва електротехнічного обладнання, з метою подальшого його продажу та отримання доходу.

Факт ввезення на територію позивача придбаних товарів підтверджується наданими журналами обліку ввезення-вивезення ТМЦ на завод. На підтвердження фактичного надходження на склад позивача товару, позивачем було надано картки складського обліку.

Судом встановлено, що придбаний товар було оприбутковано на склад позивача, що підтверджується наданими приходними ордерами.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач в Акті перевірки посилається на те, що у ТОВ «Спецелектронкомплект» працюють дві особи. Зазначає, що згідно отриманої відповіді від ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів на запит щодо проведення зустрічної звірки, податковий кредит сформований за рахунок постачальників: ТОВ «Велтрейд-М», ТОВ «Коменерго-Комп», ТОВ «Радаліт», ТОВ «Модум», ТОВ «Мет-Ком». В Акті перевірки відповідач зазначає, що чисельність працюючих ТОВ «Велтрейд-М» складає 2 особи, крім того, податкові накладні з сумою ПДВ менше ніж 10000,00 грн. були виписані постачальниками ТОВ «Велтрейд-М» з метою приховування номенклатури поставлених товарів, по зазначеному підприємству існують розбіжності - занижено податкові зобовязання за 2014 рік на суму 33917,39 грн. та завищено податковий кредит на суму 6451326,04 грн. Відповідач, серед іншого, посилається на те, що ТОВ «Мет-Ком» знаходиться на стадії припинення, чисельність працюючих - 5 осіб, податкові накладні з сумою ПДВ менше ніж 10000,00 грн. були виписані постачальниками ТОВ «Мет-Ком» з метою приховування номенклатури поставлених товарів, по зазначеному підприємству існують розбіжності - занижено податкові зобовязання за 2013-2014 рік на суму 11582739,93 грн.

Також, відповідач посилається на Акт ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 17.07.2014 №61/08-25-22-011/35589364 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Коменерго-Комп» щодо достовірності відображення показників податкової звітності з ПДВ за квітень 2014 року, а саме розрахунку коригувань сум ПДВ податкової декларації з ПДВ», за результатами якої встановлено відсутність об'єктів оподаткування ТОВ «Коменерго-Комп» по ланцюгу постачання, шляхом маніпулювання податковою звітністю за квітень 2014 року.

Крім того, в Акті перевірки відповідач посилається на Акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області «Про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Радаліт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за період з 01.04.2014 по 30.04.2014», яким встановлено відсутність підприємства за місцезнаходженням, не надання до перевірки будь-яких первинних документів.

Також, відповідач посилається на Акт ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Модум» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року», яким встановлено відсутність підприємства за місцезнаходженням, не надання до перевірки будь-яких первинних документів.

Крім того, відповідач в Акті перевірки посилається на те, що у ТОВ «Укрпостач» працюють п'ять осіб. Зазначає, що постачальником товарів ТОВ «Укрпостач» є ТОВ «Стаф-Торг». Відповідач посилається на Акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів в м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Стаф-Торг» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період 01.05.2014 по 31.05.2014» від 27.06.2013 №1520/26-59-22-03/38780860, згідно якого не підтверджено реальність проведених господарських операцій.

Суд зазначає, що перерахування коштів легально діючими підприємствами на рахунок фіктивних підприємств, не робить ці кошти отриманими завідомо злочинним шляхом, оскільки вони вважаються отриманими під час легальної господарської та підприємницької діяльності, поки не доведено протилежне. На даний час не має будь-якого судового рішення, що надавало би оцінку взаємовідносин позивача з ТОВ «Спецелектронкомплект» та ТОВ «Укрпостач».

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не Актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в Акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені без повного та всебічного дослідження наявної інформації.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року було звернено увагу на наступне: «...вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів наявності фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного заволодіння ним, внаслідок укладання та виконання позивачем та його контрагентами правочинів.

Суд зазначає, що на даний час у суду відсутні відомості щодо наявності судових рішень, які б спростовували факт реальності виконання договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Спецелектронкомплект» та ТОВ «Укрпостач».

Відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.

Крім того, необхідно зазначити, що можливий захист порушеного права шляхом звернення до суду із позовом про визнання нікчемного правочину дійсним стосується лише нікчемних правочинів з дефектом форми та правочинів без необхідного схвалення (параграф 2 глави 16 ЦК України).

Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угода між позивачем та його контрагентом порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства та спрямований на заволодіння майном держави.

Також, відповідно до вимог податкового законодавства, особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

Судом встановлено, що ТОВ «Спецелектронкомплект» та ТОВ «Укрпостач» у перевіряємий період мали статус платників податку на додану вартість, а відтак мали право видавати позивачу податкові накладні на підтвердження факту отримання останнім товару, який надавався цими підприємствами. Крім того, зазначені підприємства декларували свої зобов'язання по взаємовідносинам з позивачем.

Також, суд зазначає, що у разі, якщо контрагент підприємства порушив законодавство при нарахуванні та сплаті своїх податкових зобов'язань, відповідальність за це несе виключно він, можливості покладення відповідальності на інших осіб законодавством України не тільки не передбачено, але прямо заборонено. Таким чином, несплата податків однією із сторін правочину чи їх приховування не є підставою для висновку про нікчемність правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон України №996-ХІV) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закон України №996-ХІV визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Підпунктами 2.1., 2.2., 2.4, 2.16 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено наступне:

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Суд зазначає, що пред'явлені до перевірки документи є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оформлені належним чином, підписані повноважними особами підприємств, завірені печатками підприємств та повністю підтверджують факт здійснення між позивачем та ТОВ «Спецелектронкомплект» та ТОВ «Укрпостач». господарських операцій з поставки товарів.

З наведених вище підстав суд доходить висновку про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення рішення № від 04.11.2014, а відтак про необхідність його скасування, через що визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Доданим до матеріалів справи платіжним дорученням №4112 від 12.02.2015 документально підтверджується факт сплати позивачем судового збору в сумі 182,70 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на користь позивача з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 98, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.11.2014, прийняте Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, яким Публічному акціонерному товариству «Запорізький завод «Перетворювач» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 32142,00 грн., та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі - 16071,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод «Перетворювач» сплачений судовий збір у сумі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль