Справа № 813/5579/14
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 876/11397/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Попка Я.С.,Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представника позивача: Штангрет У.Я.

представника відповідача: Фарович Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2014 року за позовом Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м.Львова до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Львові про спонукання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова (далі - УПФУ у Личаківському районі м. Львова) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові (далі - ВВД ФСНВ на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові) прийняти до відшкодування витрати пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності та пенсій у зв'язку із втратою годувальника за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. на суму 1 807,14 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2014 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржило УПФУ у Личаківському районі м. Львова. Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до п. 5 ч. З ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про виконання невчиненої дії. Тобто сторона самостійно обирає спосіб відновлення свого порушеного права. В даному випадку предметом позову є спонукання до вчинення певних дій, а саме зобов'язати Відповідача відшкодувати виплачені УПФУ у Личаківському районі м. Львова суми пенсій гр.. ОСОБА_3 за період 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. на загальну суму 900 грн. та гр. ОСОБА_4 за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. на загальну суму 907,14 грн. з яким нещасний випадок стався за межами країни. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта Штангрет У.Я., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача Фарович Н.В., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що між сторонами існує спір щодо відшкодування коштів, які були виплачені УПФУ у Личаківському районі м. Львова ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. на загальну суму 900,00 грн. та ОСОБА_4 за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. на загальну суму 907,14 грн., що підтверджується довідками про виплачені пенсії за рахунок боргу на загальну суму 1807,14 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки Порядок відшкодування не регулює спірних відносин між сторонами та підлягає застосуванню лише при відсутності спору між ними про відшкодування виплачених сум, а отже вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом частини 2 статті 2 цього Закону особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Водночас обраний у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права, колегія суддів вважає частково таким, що не відповідає змісту прав Управління щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 року № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків, вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Такої ж думки дотримується Верховний суд України в своїх постановах від 20 березня 2007 року № 21-1087во06, від 6 червня 2011 року №21-1161а11, від 20 червня 2011 року № 21-76а11, від 28 листопада 2011 року № 21-366а11, від 19 березня 2012 року № 21-364а11.

Отже, обираючи спосіб захисту позивач помилково виходив з того, що процедура відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій однакова, як для безспірних випадків, так і для випадків, коли виникає спір. Відтак позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, тому підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2014 року по справі №813/5579/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : Я.С. Попко

С.П. Нос