Справа № 2а/1770/284/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2015р. м. Київ К/9991/94809/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арго ЛТД»

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року

у справі № 2а/1770/284/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арго ЛТД»

до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арго ЛТД» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень: №/0 від 30 червня 2010 року, №/1 від 26 липня 2010 року, №/2 від 06 жовтня 2010 року, №/3 від 30 червня 2010 року, №/3 від 04 січня 2011 року (від 17 грудня 2010 року); №/3 від 17 грудня 2010 року (в редакції заяви про збільшення позовних вимог від 11 березня 2011 року вих. № 27).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року позов був задоволений частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Сарненської МДПІ №/0 від 30 червня 2010 року, №/1 від 26 липня 2010 року, №/2 від 06 жовтня 2010 року, №/3 від 17 грудня 2010 року та №/3 від 30 червня 2010 року в частині визначення ТОВ «Арго ЛТД» податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 8835,00 грн., з яких: 5890,00 грн. основного платежу та 2945,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Присуджено на користь ТОВ «Арго ЛТД» із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1,70 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ТОВ «Арго ЛТД», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Сарненська МДПІ Рівненської області провела планову виїзну перевірку ТОВ «Арго ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2007 року по 31 березня 2010 року та іншого законодавства за період з 01 квітня 2007 року по 31 березня 2010 року, за результатами якої був складений акт № 278/23/22567718 від 16 червня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема: вимоги підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого позивачу донараховано податок на прибуток на суму 90640,00 грн., у тому числі: за ІІ квартал 2007 року в сумі 4263,00 грн., за ІІІ квартал 2007 року в сумі 84750,00 грн., за IV квартал 2007 року в сумі 1627,00 грн.; вимоги підпункту «е» підпункту 6.3.3 пункту 6.3 статті 6, пункту 7.1 статті 7, підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8, підпункту «а» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого не утримано та не перераховано до бюджету за ІІ-IV квартали 2007 року податок з доходів фізичних осіб в сумі 270,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: позивачем були завищені валові витрати за період з 01 липня 2007 року по 31 березня 2010 року на загальну суму 23559,00 грн. (в тому числі по періодах: за 2 квартал 2007 року - у сумі 17050,00 грн.; за 4 квартал 2007 року - у сумі 6509,00 грн.), оскільки дані витрати на придбання товару (робіт, послуг) не підтверджені документально; позивач неправомірно не включив до складу валового доходу в 3 кварталі 2007 року кошти у сумі 339000,00 грн., отримані від ТОВ «Сарго» як внесок до статутного фонду, без реєстрації збільшення статутного фонду ТОВ «Арго ЛТД» в періоді, в якому було здійснено внесок в статутний фонд, а саме 17 жовтня 2007 року, з огляду на що суми коштів учасників товариства, внесені як додаткові внески до статутного фонду без державної реєстрації змін до установчих документів у встановленому законом порядку, не можна розглядати як пряму фінансову інвестицію у корпоративні права. Також, в акті перевірки було вказано, що позивачем у 2-4 кварталах 2007 року неправомірно не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів з фізичних осіб у сумі 270,00 грн., оскільки працівник товариства - ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності та є дружиною директора ТОВ «Арго ЛТД», що у розумінні пункту 1.26 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є пов'язаною особою, у зв'язку з чим до її доходів неправомірно застосовувалась податкова соціальна пільга.

30 червня 2010 року Сарненська МДПІ Рівненської області на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Агро ЛТД» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток у розмірі 135960,00 грн., у тому числі: 90640,00 грн. - за основним платежем, 45320,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

30 червня 2010 року Сарненська МДПІ Рівненської області на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Агро ЛТД» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок з доходів найманих працівників у розмірі 810,00 грн., у тому числі: 271,00 грн. - за основним платежем, 540,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а Сарненською МДПІ Рівненської області були прийняті податкові повідомлення-рішення №/1 від 26 липня 2010 року, №/2 від 06 жовтня 2010 року, №/3 від 30 червня 2010 року, №/3 від 04 січня 2011 року; №/1 від 26 липня 2010 року, №/2 від 06 жовтня 2010 року, №/3 від 17 грудня 2010 року на аналогічні суми податкових зобов'язань.

При цьому, у зв'язку зі збоями в роботі системи АРМ «Аудит» замість податкового повідомлення-рішення №/3 від 17 грудня 2010 року автоматичною системою було помилково сформовано податкове повідомлення-рішення №/3 від 30 червня 2010 року, а тому 04 січня 2011 року податковим органом в ручному режимі було сформоване податкове повідомлення-рішення по податку на прибуток приватних підприємств за №/3, що підтверджується поясненнями податкового органу (арк. справи 155).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно включив до складу валових витрат відповідного податкового періоду витрати у розмірі 23559,00 грн., понесені у зв'язку зі сплатою відсотків за кредитним договором № 010/2-77/545 від 19 жовтня 2005 року, укладеним між позивачем та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», та пов'язані з оплатою вартості ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, оскільки такі витрати позивачем не включалися до складу валових витрат в попередніх податкових періодах, а тому ТОВ «Агро ЛТД» мало право включити їх до складу валових витрат в наступних звітних податкових періодах. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що: у зв'язку з відсутністю державної реєстрації змін до статутного фонду щодо збільшення його розміру сума перерахованих учасниками коштів на користь позивача відповідно до протоколу зборів учасників товариства не вважається сумою поповнення (формування) статутного капіталу і відповідно до підпункту 1.22.1 пункту 1.22 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є безповоротною фінансовою допомогою. Також, виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 була зареєстрована як підприємець, а також була пов'язаною особою в розумінні пункту 1.26 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», позивач не мав правових підстав для застосування податкової соціальної пільги до заробітної плати такого працівника.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

За визначенням, наведеним у пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до положень підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді.

У підпункті 4.2.5 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, в тому числі грошові або майнові внески, згідно з договорами про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи не включаються до складу валового доходу платника податку.

Згідно з підпунктом 1.28.2 пункту 1.28 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пряма інвестиція - це господарська операція, яка передбачає внесення коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права, емітовані такою юридичною особою.

Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю утворюється за корпоративною формою її організації, яка полягає у закріпленні частки статутного капіталу за кожним власником шляхом емісії корпоративних прав.

Відомості щодо розміру статутного капіталу, складу учасників товариства, розмір часток кожного з них та порядок внесення вкладів фіксуються в статуті товариства на підставі якого товариство створюється і діє.

Відповідно до частини 2 статті 87 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного фонду в порядку, встановленому цим Кодексом та законом, прийнятим відповідно до нього.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) збільшення статутного (складеного) капіталу може бути здійснено лише після внесення повністю всіма учасниками своїх вкладів (оплати акцій), крім випадків, передбачених цим Законом.

У випадку збільшення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю розмір, форма і порядок внесення учасниками додаткових вкладів встановлюється загальними зборами товариства з дотриманням вимог статей 13, 16, 51, 59, 60 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), які узгоджуються з положеннями Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 7 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що зміни, які сталися в установчих документах товариства і які вносяться до державного реєстру, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства. Товариство зобов'язане у п'ятиденний строк повідомити орган, що провів реєстрацію, про зміни, які сталися в установчих документах, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

Положення частини 3 статті 87 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з якими кореспондуються і положення частини 4 статті 16 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлюють, що рішення товариства про зміни розміру статутного (складеного) капіталу набирає чинності з дня внесення цих змін до державного реєстру.

Отже, закон зобов'язує господарське товариство зареєструвати саме рішення про зміну розміру статутного фонду, яке з цього моменту набирає юридичної сили і є підставою для відображення в бухгалтерському обліку відповідних господарських операцій, пов'язаних з цим, а не факту зміни (у цьому випадку збільшення) статутного фонду.

Про це свідчить і порядок здійснення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, визначений Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який не містить вимоги до юридичної особи щодо надання будь-яких даних про сплату учасниками внесків до статутного фонду при проведенні державної реєстрації змін до установчих документів.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що кошти, отримані товариством від учасників як додаткові внески, до моменту здійснення державної реєстрації змін до установчого документу (статуту), в якому саме і містяться відомості щодо розміру та порядку внесення вкладів до статутного фонду, не можуть бути визнані прямою інвестицією в емітовані таким товариством корпоративні права в розумінні абзацу другого підпункту 1.28.2 пункту 1.28 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки такі права не можуть виникнути до набрання ними чинності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, зміни до статуту позивача було зареєстровано державним реєстратором Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області 11 червня 2010 року (арк. справи 96). Зі змісту даних змін вбачається, що статутний фонд ТОВ «Агро ЛТД» створено шляхом внесків від кожного з учасників товариства. Розмір статутного фонду становить 554900,45 грн., який розподіляється між засновниками: ОСОБА_1 - 72900,45 грн., ОСОБА_2 - 1000,00 грн., ОСОБА_3 - 1000,00 грн. та ТОВ «Сарго» - 480000,00 грн. Окрім того, ТОВ «Сарго» на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Арго ЛТД» від 02 жовтня 2006 року (арк. справи 105), на яких була надана згода на прийняття в члени товариства ТОВ «Сарго» з внеском в статутний фонд 480000,00 грн. зі сплатою на протязі двох років, 02 жовтня 2006 року сплатило першу частину внеску у розмірі 141000,00 грн., а 17 жовтня 2006 року другу частину у розмірі 339000,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (арк. справи 106-109). Таким чином, ТОВ «Арго ЛТД» не здійснило реєстрацію збільшення статутного фонду в періоді, коли було здійснено внесок в статутний фонд.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що податкові повідомлення-рішення від 30 червня 2010 року № /0, від 26 липня 2010 року № /1, від 06 жовтня 2010 року № /2, від 30 червня 2010 року № /3, від 04 січня 2011 року № /3 в частині нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 127125,00 грн. є правомірними.

Відповідно до підпункту 6.3.1 пункту 6.3 статті 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого місячного доходу платника податку у вигляді заробітної плати виключно за одним місцем його нарахування (виплати).

Відповідно до підпункту «е» підпункту 6.3.3. пункту 6.3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова соціальна пільга не може бути застосована до інших доходів платника податку, якщо він отримує протягом звітного податкового місяця одночасно такі доходи, як: доходи самозайнятої особи від підприємницької діяльності, а також іншої незалежної професійної діяльності.

Згідно з підпунктом 6.3.5. пункту 6.3 статті 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працедавець, який на підставі належним чином отриманої заяви платника податку про застосування пільги застосовує таку пільгу, не несе будь-якої відповідальності за порушення таким платником податку вимог підпункту 6.3.1 цього пункту, за винятком, коли такий працедавець і такий платник податку є пов'язаними особами або коли суд встановлює факт змови між таким працедавцем і таким платником податку, спрямованої на ухилення від оподаткування цим податком.

У відповідності пункту 1.26 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пов'язана особа - це фізична особа або члени сім'ї фізичної особи, які здійснюють контроль над платником податку. Членами сім'ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини). Під здійсненням контролю слід розуміти володіння безпосередньо або через більшу кількість пов'язаних фізичних чи юридичних осіб найбільшою часткою (паєм, пакетом акцій) статутного капіталу платника податку або управління найбільшою кількістю голосів у керівному органі такого платника податку або володіння часткою (паєм, пакетом акцій), не меншою 20 відсотків від статутного капіталу платника податку.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрована як підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та є платником єдиного податку, що підтверджується копією заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (арк. справи 158). Також, під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій позивачем було підтверджено, що ОСОБА_1 є дружиною директора, а отже є пов'язаною особою, в розумінні положень пункту 1.26 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, то позивач не мав правових підстав застосовувати податкову соціальну пільгу до заробітної плати ОСОБА_1 у 2-4 кварталах 2007 року.

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий агент - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що об'єктом оподаткування резидента є доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті.

Згідно з підпунктом «а» пункту 17.2 статті 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, зокрема, для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент.

У відповідності до підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Підпунктом 8.1.2. пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Згідно з підпунктом «а» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особами, відповідальними за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу з цього податку, при нарахуванні податку особою, на яку покладається відповідальність за таке нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету згідно з нормами цього Закону, є податковий агент. У разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, Сарненська МДПІ надіслала позивачу лист, в якому зазначила, що ОСОБА_1 є підприємцем і не має права на застосування податкової соціальної пільги, на виконання якого ТОВ «Арго ЛТД» позбавило платника податків права на податкову соціальну пільгу та утримало і перерахувало до бюджету податок з доходів фізичних осіб за 2008 рік та І-ІІІ квартали 2009 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач протиправно не утримав та не перерахував до бюджету податок з отриманих доходів у вигляді заробітної плати фізичної особи ОСОБА_1 за ІІ- IV квартали 2007 року в розмірі 270 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність податкового повідомлення-рішення від 17 грудня 2010 року № /3 та відсутність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині задоволених позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ТОВ «Арго ЛТД» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арго ЛТД» залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05 травня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна