Справа № 202/28112/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2015р. м. Київ К/800/66629/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління санітарно-епідеміологічної служби на Придніпровській залізниці Головного управління Держсанепідслужби на залізничному транспорті Державної санітарно-епідеміологічної служби України про визнання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці невірною та встановлення захворювання професійним, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із позовом в якому просив встановлене в нього захворювання (історія хвороби № 3299/1502 діагноз: хронічна цервикобрахіамія, розповсюджений остеохондроз хребта, акронгіоспазми верхніх і нижніх кінцівок, історія хвороби № 697 діагноз: шийний і хребтовий остеохондроз, рефлекторні прояви, деформуючий артроз плечових, ліктьових і лучезап'ясних суглобів кісток. Деформуючий артроз 1-х плісьнофалангових суглобів стоп) пов'язати з умовами праці і визнати професійним; санітарно-гігієнічну характеристику № 1015 від 30.10.2002 року визнати недійсною.

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 березня 2014 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з огляду на раніше прийняті судові рішення щодо вирішення питання про наявність у позивача професійного захворювання (вимоги заявлялись до інших відповідачів), ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених вимог, оскільки висновки медичних органів прийняті з дотриманням приписів діючого законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення вимог і по даній справі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення та постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсною санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 1015 від 30.10.2002 року - скасовано та вказані позовні вимоги залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду; в іншій частині постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2014 року - залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що Управління санітарно-епідеміологічної служби на Придніпровській залізниці Головного управління Держсанепідслужби на залізничному транспорті Державної санітарно-епідеміологічної служби України, до якого ОСОБА_4 заявлено вимоги щодо пов'язання наявного у нього захворювання з умовами праці і визнання його професійним, не відноситься до установ і закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз професійних захворювань, та до спеціалізованих профпатологічних лікувально-профілактичних закладів, при яких створються лікарсько-експертні комісії для встановлення професійний характер хронічного захворювання.

У поданій касаційній скарзі позивач заявив вимоги про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального і процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У доводах касаційної скарги, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не повно з'ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до пункту першого частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

ОСОБА_4 працював на підприємстві «Комбінат виробничих підприємств» з 20.11.1992 року по 25.10.2004 року , у тому числі, з 20.11.1992 року по 13.06.1995 року - оператором пульту управління залізобетонного виробництва при виготовленні шлакоблоків, що підтверджується наказом № 156-ок від 20.11.1992 року.

На думку позивача, під час роботи оператором пульту управління він піддавався впливу виробничого шуму і загальної виробничої вібрації. В результаті довготривалої роботи в умовах шкідливого виробництва в десятки разів перевищуючого гранично допустимі норми по вібрації, звуку,запиленості, шуму він отримав професійне захворювання.

Рішенням ЛЕК УкрНДІПРОММЕД від 03.10.2003 року та від 11.04.2006 року, та згідно з висновком Центральної лікарсько-експертної комісії від 04.12.2006 року, не встановлено зв'язок наявного у позивача захворювання з умовами праці, оскільки умови праці не дають підстав для зв'язку захворювання з професією. (а.с.33,39 та долучені копії довідок з цивільної справи № 0417/2-22/2011)

У відповідь на заяви позивача до відповідача щодо оскарження санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 1015 від 30.10.2002 року, відповідачем були надані відповіді, в яких зазначено, що оскаржувана санітарно-гігієнічна характеристика складена відповідно до приписів діючого законодавства, та зауважень до якої у позивача при її отриманні не виникало (а.с.47) Крім того, Головне управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області зазначило, що згідно з п.1.23 Порядку складання та вимог до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, вона може бути використана протягом п'яти років (а.с.44)

Будь-яких вимог про повторну перевірку умов праці (якщо вони не змінились) ОСОБА_4 до відповідача не заявляв.

У квітні 2008 року ОСОБА_4 у порядку цивільного судочинства звертався з позовом до Інституту медичної праці Академії медичних наук України щодо оскарження їх висновку про неможливість встановлення зв'язку між наявним у нього захворюванням з умовами праці та просив визнати у нього наявність професійного захворювання.

Рішенням Індустріального районного суду від 06 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, у задоволенні вимог позивача. відмовлено ( а.с. 17,64)

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач працював в колективному підприємстві «Комбінат виробничих підприємств», що підтверджується записом у трудовій книжці та позивач вважає, що його робота була пов'язана із шкідливими умовами, через що він отримав професійне захворювання, яке встановлено у рішенні ЛЕК УкрНДІПРОММЕД від 02.10.2003 року та від 11.04.2006 року, але зв'язок хвороб із умовами праці не встановлений, тому ОСОБА_4 звернувся до суду.

Щодо позовних вимог про визнання недійсною санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 1015 від 30.10.2002 року, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 ст. 107 КАС України встановлено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала

Як правильно встановлено судом апеляційної інстанції при огляді позовної заяви у цивільній справі № 2-2268/08 Індустріального районного суду м.Днніпропетровська, направленої до суду 14 квітня 2008 року, ОСОБА_4 хоча і не заявляв вимоги щодо скасування санітарно-гігієнічної характеристики робочого місця, однак у позові зазначав, що він не згоден з вищевказаною характеристикою № 1015 від 30.10.2002 року.

Враховуючи те, що про порушення права, яке стало підставою для звернення з позовом до суду, позивач дізнався ще у 2008 році та дату звернення до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у липні 2013 року, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанцій про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а тому дану позовну вимогу підставно залишено без розгляду.

Щодо позовних вимог до Управління санітарно-епідеміологічної служби на Придніпровській залізниці Головного управління Держсанепідслужби на залізничному транспорті Державної санітарно-епідеміологічної служби України щодо зобов'язання пов'язати наявне у нього захворювання з умовами праці і визнати його професійним, суд касаційної інстанції зазначає наступне

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» № 1232 від 30.11.2011 року (в редакції чинній на час звернення до суду першої інстанції) віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв'язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 року № 1662. Перелік установ і закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз професійних захворювань, переглядається кожні п'ять років та затверджується МОЗ. Для встановлення остаточного діагнозу та зв'язку захворювання з впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу лікар-профпатолог Автономної Республіки Крим, області або міста направляє хворого до спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу з відповідними документами. Професійний характер хронічного захворювання (отруєння) встановлюється лікарсько-експертною комісією спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу (далі - комісія), склад якої затверджує керівник такого закладу (п.п. 64-66 постанови та додатку № 14 до неї)

Управління санітарно-епідеміологічної служби на Придніпровській залізниці Головного управління Держсанепідслужби на залізничному транспорті Державної санітарно-епідеміологічної служби України, до якого ОСОБА_4 заявлено вимоги щодо пов'язання наявного у нього захворювання з умовами праці і визнання його професійним до установ і закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз професійних захворювань, та до спеціалізованих профпатологічних лікувально-профілактичних закладів, при яких створються лікарсько-експертні комісії для встановлення професійний характер хронічного захворювання не відноситься.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції, щодо відмови у задоволенні вищезазначених позовних вимог, оскільки позов в цій частині заявлено до неналежного відповідача.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з оскаржуваних судових рішень вбачається, що при їх ухвалені, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у справі № 202/28112/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко