Справа № 826/656/15
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/656/15 Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін В.В. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.,

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою позивача - ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів про стягнення компенсації за невикористану відпустку,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року позивач - ОСОБА_3 подав адміністративний позов до суду першої інстанції у якому просив стягнути компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки - в розмірі 8227,38 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Позивач мотивує свої вимоги тим, що постанова суду першої інстанції була прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права, із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позивач - ОСОБА_3, починаючи з квітня 1997 року працював на в органах митної служби, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.22-29).

З матеріалів справи вбачається, що Наказом Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів №137-к від 18 вересня 2013 року ОСОБА_3 звільнено з 23 вересня 2013 року за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.7).

Відповідно до вищезазначеного Наказу №137-к, проведено повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України та виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки - у кількості 38 календарних днів за періоди роботи:

- з 10 квітня 2012 року по 09 квітня 2013 року - 20 календарних днів;

- з 10 квітня 2013 року по 23 вересня 2013 року - 18 календарних днів, відповідно до ст.22 Закону України «Про відпустки».

Вважаючи, що відповідачем не доплачено грошову компенсацію невикористаної щорічної додаткової відпустки за 21 день - у розмірі 8 227,38 грн, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом .

Позивач - ОСОБА_3 мотивує свої вимоги тим, що відповідачем при здійсненні розрахунків не враховано вимоги Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких діє право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці» №1290 від 17 листопада 1997 року.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що при звільненні позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки з урахуванням стажу державної служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток» №250 від 22 квітня 1994 року.

При цьому, середній заробіток для розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки проведено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки» до щорічних відпусток належать основна відпустка та додаткові.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше ніж 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік.

Положення статті 6 Закону України «Про відпустки» щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства.

Відповідно до вимог статті 569 Митного кодексу України, посадові особи органів доходів і зборів (митної служби України) є державними службовцями.

Правовідносини, пов'язані з відпустками державних службовців, регулюються Законом України «Про державну службу», зокрема статтею 35 цього Закону встановлено тривалість щорічної відпустки 30 календарних днів.

Державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що стаж роботи позивача на момент звільнення складав 16 років, 05 місяців, 16 днів.

Додаткова оплачувана відпустка, яка надається державним службовцям, належить до щорічних відпусток, передбачених статтею 4 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток» №250 від 22 квітня 1994 року, державним службовцям, які мають стаж державної служби понад 10 років надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів, а починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів; додаткові оплачувані відпустки державним службовцям надаються одночасно із щорічною відпусткою згідно з установленим графіком або за згодою сторін окремо від неї.

Згідно з Листом Міністерства праці та соціальної політики України та Головного управління Державної служби при Кабінеті Міністрів України від №13-294 від 27 січня 1999 року, виникнення у державних службовців права на додаткову оплачувану відпустку та її тривалість знаходиться у прямій залежності від наявності у державного службовця відповідного стажу державної служби.

Тому надання додаткової відпустки певної тривалості, а також виплата грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні державного службовця залежить лише від наявності у державного службовця стажу державної служби, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток» №250 від 22 квітня 1994 року.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів, того, що посада з якої він був звільнений відноситься до професій і посад, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України КМ України «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких діє право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці» №1290 від 17 листопада 1997 року.

Приписами ст. 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 29.04.2015 р.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Міщук М.С.

Гром Л.М.