Справа № 279/7082/13-ц
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

22 квітня 2015 року м. Київ К/800/17819/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Маслія В.І.,
Мороза В.Ф.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в місті Коростені та Коростенському районі Житомирської області (далі - УПФ) про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 жовтня 2010 року позов задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2011 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано неправомірними дії УПФ щодо відмови ОСОБА_4 в перерахунку пенсії та додаткової пенсії, передбачених частиною першою статті 50, частиною четвертою статті 54, частиною третьою статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести виплату недоплаченої пенсії. Зобов'язано УПФ провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 пенсії та додаткової пенсії, передбачених частиною першою статті 50, частиною четвертою статті 54, частиною третьою статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести виплату недоплаченої пенсії та додаткової пенсії, починаючи з 29.04.2009, з урахуванням проведених виплат.

17 червня 2011 року Коростенським міськрайоним судом Житомирської області видано виконавчий лист № 2а-2350/10 по вказаній справі.

Відповідно до повідомлення УПФ ОСОБА_4 проведено перерахунок пенсії з 29.04.2009 по 22.07.2011 у відповідності до вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 163305,74 грн.

У липні 2013 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області звернувся до суду з поданням про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 9 грудня 2013 року заяву задоволено частково. Змінено спосіб виконання постанови по адміністративній справі № 2а-2350/10 за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в місті Коростені та Коростенському районі Житомирської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, із зобов'язання провести перерахунок та виплату коштів - на стягнення із УПФ на користь ОСОБА_4 пенсії та додаткової пенсії, передбачених частиною першою статті 50, частиною четвертою статті 54, частиною третьою статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести виплату недоплаченої пенсії та додаткової пенсії, починаючи з 29.04.2009 по 22.07.2011 з урахуванням раніше сплачених сум, у розмірі 163305,74 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та прийнято нову про відмову у задоволенні подання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні подання про зміну способу і порядку виконання рішення суду, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 220 кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, і як наслідок, з необхідності зміни порядку та способу виконання судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні подання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області про зміну способу та порядку виконання судового рішення, апеляційний суд вказав, що порушені в поданні питання стосуються суті (змісту) спору, які не були предметом позову й не розглядалися судом, а тому не можуть бути підставами для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Крім того, зазначено про відсутність підстав для зміни способу виконання рішення суду, оскільки виконання постанови буде здійснено за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким висновком апеляційного суд, виходячи з наступного.

Із конститутивних ознак норм частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України в поєднанні з адміністративними правовими нормами статей 6, 105, 162 цього Кодексу випливає, що вони гарантують право особи на звернення за захистом їх порушених прав, свобод чи інтересів суб'єктами владних повноважень і визначають підстави, форми та способи захисту цих прав.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Згідно з частиною четвертою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Нормами частин першої, другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Як зміну способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв'язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суть самого судового рішення.

Встановлено, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2011 року УПФ здійснило ОСОБА_4 перерахунок пенсії з 29.04.2009 по 22.07.2011 у відповідності до вимог статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 163305,74 грн. Однак, в зв'язку з ненадходженням до відповідача відповідних коштів із Державного бюджету, вказана сума позивачу не виплачена.

Встановлені судом обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум державної та додаткової пенсій буде здійснена УПФ після надходження відповідних сум із Державного бюджету.

Крім того слід зазначити, що у справі, що розглядається, суд для відновлення права ОСОБА_4 на пенсію та додаткову пенсію прийняв постанову про зобов'язання УПФ провести перерахунок та виплату позивачу пенсії та додаткової пенсії, що відповідало заявленим у позову вимогам. Оскільки розрахунок суми належної ОСОБА_4 пенсії та додаткової пенсії за спірний період судами не здійснювався, суд першої інстанції змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання виплатити зазначену суму пенсії на стягнення конкретної суми цієї пенсії, змінив постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження судами всіх інстанцій при розгляді справи.

Аналізуючи вказані норми, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком апеляційного суду, що зміна на підставі статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання УПФ здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати, є незаконною.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки оскаржуване судове рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: