Справа № 826/17372/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Бабенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Головного управління юстиції у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління юстиції у місті Києві про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління юстиції у місті Києві (далі - Відповідач) у якому просила:

- визнати протиправним звільнення позивача;

- скасувати наказ від 10.10.2014 №2457/03 «Про припинення державної служби ОСОБА_2.»;

- поновити позивача на посаді головного спеціаліста третього сектору відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно відділу реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 1 грн.;

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників позивача та представника відповідача, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 23.03.2013 № 570/03 ОСОБА_2 призначено на посаду головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві та присвоєно останній тринадцятий ранг державного службовця.

Наказом від 01.07.2013 № 1293/03 ОСОБА_2 була переведена на посаду головного спеціаліста другого сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно та архівної роботи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Наказом від 22.09.2014 № 2190/03 позивач переведена на посаду головного спеціаліста третього сектору відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Наказом від 10.10.2014 № 2457/03 позивач звільнена із займаної посади за порушення присяги державного службовця на підставі п.6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із протиправними діями відповідача та оскаржуваним наказом від 10.10.2014 року №2457/03, позивач звернулась з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ про припинення державної служби позивача та звільнення з посади на час його прийняття суперечив вимогам законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.14 ст.30 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі по тексту - Закон №3723-XII) за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення. Частиною 2 цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, передумовою для припинення державної служби позивача та звільнення її із займаної посади стало подання начальника відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 від 10.10.2014 року.

Відповідно до змісту цього подання 23.09.2014 року ОСОБА_2 була попереджена про зміну в організаційно-штатній структурі відповідача, у зв'язку з чим останній було запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста сектору збереження архівного фонду та видачі документів Центрального відділу державної реєстрації шлюбів реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (тимчасово), від якої позивач відмовилась. Належних доказів зазначеної відмови відповідачем до матеріалів справи не надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції.

Крім того, посилання відповідача на підроблення позивачем повідомлення суд вважає необґрунтованим, оскільки зазначене не підтверджене належними доказами. На час звільнення ОСОБА_2 відсутні судові рішення про факт підроблення нею будь-яких документів.

Зазначене повідомлення містить підпис начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а посада, на яку запропоновано переведення, відповідає штатному розпису відповідача. Щодо вчинення підпису особисто керівником установи на попередженні після підпису позивача та без перевірки даних тексту сторони не заперечували, доказів протилежного суду не надали.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у рішенні від 21.05.2013 №21-403а12, яке згідно з ч.1 ст.244-2 КАС України обов'язкове для врахування всіма органами державної влади та судами України, передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстав припинення державної служби за порушення Присяги, мають бути встановлені внаслідок ретельного службового розслідування. При цьому необхідно враховувати, що у разі вчинення дисциплінарного правопорушення, наслідком якого може бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення є санкціями різних рівнів відповідальності, які не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можливо кваліфікувати як порушення Присяги.

Крім того, якщо діяння може бути кваліфіковане як дисциплінарне правопорушення, то в такому випадку має застосовуватись захід дисциплінарної відповідальності, що відповідає тяжкості вчиненого дисциплінарного правопорушення та ступеню вини особи.

Оскільки припинення державної служби на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону № 3723-XII є найсуворішим заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому неможливість застосування до позивача дисциплінарних стягнень аж до звільнення повинно бути мотивованим.

Проте, Головним управлінням юстиції у місті Києві не було доведено вчинення ОСОБА_2 порушень, які би потягли за собою застосування до неї найсуворішої санкції відповідальності державного службовця, а саме: звільнення.

Крім того, в матеріалах справи відсутні матеріали службового розслідування, які є обов'язковими при звільненні державного службовця за порушення Присяги, відповідно до правової позиції Верховного Суду України.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.235 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі №6-33цс14 закон не наділяє суд повноваженнями щодо обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені у ч.1 ст.235 КЗпП. Тому, встановивши, що звільнення позивача відбулося з порушенням встановленого законом порядку, суд зобов'язаний відновити працівника на колишній роботі.

Поняття "робота" надано в Класифікаторі професій, затвердженому наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 16 серпня 2012 року №923. Це - певні завдання та обов'язки, що виконані, виконуються чи повинні бути виконані однією особою.

Між тим, відповідно до листа непрацездатності серії АГЗ № 700503 від 09.10.2014, станом на дату звільнення з займаної посади ОСОБА_2 перебувала на лікарняному.

Відтак, судом першої інстанції законно та обґрунтовано встановлено відсутність підстав для звільнення позивача, є доведеним право останньої на стягнення середньомісячного заробітку за вимушений прогул з 21.10.2014 року до дати прийняття постанови суду, а саме: 09.02.2015 року, відповідно до вимог ст.27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 допустила вчинок, який порочить звання державного службовця, а тому оскаржуваний наказ від 10.10.2014 №2457/03 є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.