Справа № 813/8781/14
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року № 813/8781/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників

позивача Серватяк Л.З.,

відповідача Мошора В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом Львівської міської ради до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третя особа - ОСОБА_3 про скасування рішення, -

встановив :

Львівським окружним адміністративним судом отримано позовну заяву, в якій позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить скасувати рішення реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Куйбіди З.Я. про державну реєстрацію в Реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (споруду) під літ.«Б» загальною площею 215,6 кв.м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1) від 24.10.2012 року на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року у справі №5015/3139/12.

Посилається на те, що територіальна громада м.Львова в особі Львівської міської ради є власником нежитлового приміщення (споруди) літ. «Б» заг. площею 215,6 кв.м на АДРЕСА_1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.02.2013 року у справі №5015/3139/12, позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики, Львівської міської ради задоволено частково: визнано за ФОП ОСОБА_3 право власності на 80/100 нежитлового приміщення (споруди) під літ.«Б» загальною площею 215,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; в іншій частині позовних вимог - відмовлено. Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, Львівська міська рада та прокуратура Львівської області звернулись до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами. Однак, 24.10.2012 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року здійснило державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вищевказане нежитлове приміщення (споруду). В подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 15.05.2013 року касаційні скарги Львівської міської ради та прокуратури Львівської області задоволено; рішення Господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.02.2013 року у справі №5015/3139/12 - скасовано; прийнято нове рішення - у позові ФОП ОСОБА_3 відмовити.

Враховуючи те, що на теперішній час скасовано рішення суду, яке стало підставою для реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за ФОП ОСОБА_3, тому, на думку позивача, рішення державного реєстратора про реєстрацію права влесності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (споруди) під літ.«Б», площею 215,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню. Крім того, вважає, що власником спірних приміщень і надалі залишається Львівська міська рада.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з обґрунтувань, викладених у позовній заяві, а тому просить позов задовольнити.

Від Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції надійшли письмові заперечення, в яких відповідач посилається на те, що державна реєстрація прав на нерухоме майно, яке є предметом спору, проведена в період до 01.01.2013 року державним реєстратором ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. З 01.01.2013 року запроваджено новий порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у відповідності до якого така реєстрація проводиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Враховуючи викладене, зазначив, що РС Львівського МУЮ рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на приміщення (споруди) під літ.«Б» загальною площею 215,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 не приймалось, а отже і не може бути скасоване.

У судовому засіданні представник Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов, та просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників позивача та Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.02.2013 року у справі №5015/3139/12, позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики, Львівської міської ради задоволено частково: визнано за ФОП ОСОБА_3 право власності на 80/100 нежитлового приміщення (споруди) літ.«Б», площею 215,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

24.10.2012 року державним реєстратором ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Куйбідою З.Я. здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (споруду) заг. площею 215,6 кв.м на АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. Підставою виникнення права власності зазначено рішення Господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року.

У березні 2013 року Львівська міська рада та прокуратура Львівської області звернулись до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами на рішення Господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.02.2013 року у справі №5015/3139/12.

15.05.2013 року постановою Вищого господарського суду України касаційні скарги Львівської міської ради та прокуратури Львівської області задоволено; рішення Господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.02.2013 року у справі № 5015/3139/12 - скасовано; прийнято нове рішення - у позові ФОП ОСОБА_3 відмовити.

24.10.2014 року Львівська міська рада звернулась до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції з листом, в якому просить внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування права власності ОСОБА_3 на спірний об'єкт нерухомого майна на підставі постанови Вищого господарського суду України від 15.05.2013 року у справі №5015/3139/12.

Листом від 29.10.2014 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції повідомлено позивача про відсутність підстав для скасування запису про право власності на нерухоме майно. Таку відповідь мотивовано неподанням рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що рішення реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Куйбіди З.Я. про державну реєстрацію в Реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (споруду) під літ.«Б» загальною площею 215,6 кв.м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1) від 24.10.2012 року, здійснену на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року у справі №5015/3139/12, необхідно скасувати, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі - Закон №1952).

Згідно з абзацом другим частини першої статті 2 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (частина перша ст. 3 Закону №1952).

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень цього Закону (в редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 року №1878-VI) було передбачено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 було затверджено Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (яке втратило чинність з 01.01.2013 року згідно з наказом Міністерства юстиції України №1844/5 від 14.12.2012 року; далі - Тимчасове положення). Цим Тимчасовим положенням було встановлено, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року №1878-VI (далі - Закон №1878-VI) Закон №1952 було викладено у новій редакції (чинній з 16.03.2010 року). Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1878 (в первинній редакції) було передбачено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 1 січня 2012 року. У п .3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1878 серед іншого зазначено, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення реалізації прав на нерухоме майно та їх обтяжень при їх державній реєстрації» до Закону №1878 було внесено зміни, а саме у пунктах 1, 2 та абзаці першому пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» цифри і слова « 1 січня 2012 року» замінено цифрами і словами « 1 січня 2013 року».

Таким чином, до 01 січня 2013 року державну реєстрацію права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна проводили реєстратори бюро технічної інвентаризації у відповідності з Законом №1952, а також Тимчасовим положенням.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2 Тимчасового положення для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. Заява про державну реєстрацію прав подається реєстратору того БТІ, яке здійснює свою діяльність відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій розташований об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе(уть) заявник (заявники).

Додатком 2 до Тимчасового положення було визначено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, відповідно до пункту 10 якого до них, зокрема, належить рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

Зазначена норма відповідає положенням ст. 19 Закону №1952, відповідно до пункту 5 частини першої якої державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону № 1952 державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1952 записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

На виконання положень ст. 15 Закону №1952 Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 було затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (чинний з 01.01.2012 року по 12.02.2014 року; далі - Порядок № 703), який визначав процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 12 Порядку № 703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Згідно з п.п. 16, 17 Порядку №703 за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав. Згідно з п. 27 вказаного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

До 01 січня 2013 року різні права на різні типи об'єктів нерухомого майна реєструвалися шляхом внесення відповідних записів до різних реєстрів: Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек різними суб'єктами.

З 01.01.2013 року почав діяти Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Реєстри, які діяли до 01.01.2013 року, а саме: Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державний реєстр іпотек діють в пасивному режимі, що передбачає можливість використання їх інформації тільки для цілей державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, на даний час відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження вносяться до єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 6 Закону №1952 систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Згаданий вище Порядок № 703 втратив чинність з 12.02.2014 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який на сьогодні є чинним. Відповідно до п. 1 цього Порядку він визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 8 Порядку №868 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 11 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Форми заяв (запитів) у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що подаються заявником у паперовій формі затверджено наказом Міністерства юстиції України від 17.04.2012 року № 595/5 «Про впорядкування відносин, пов'язаних із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з п. п. 35, 36 Порядку №868 під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права. Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, відповідно до п. 37 Порядку №868, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Окрім того, Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3502/5 (далі - Порядок №3502/5) було затверджено Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до п. 1.3 якого (в редакції Порядку, викладеній згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року N 1841/5) рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках.

Згідно з п. 2.1 цього Порядку №3502/5 для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п. 2.5, 2.6 Порядку №3502/5 для внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права, інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, заявник подає документ, що є підставою для зміни відомостей, копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу, та документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Згідно з п. 2.10 Порядку №3502/5 за результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

В даному випадку предметом оскарження є рішення державного реєстратора ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 24.10.2012 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (споруду) під літ. «Б» загальною площею 215,6 кв.м на АДРЕСА_1.

Суд встановив, що підставою для прийняття такого рішення, та відповідно внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно, було рішення господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року, яке набрало законної сили.

В силу наведених вище положень Закону №1952, а також Тимчасового положення рішення суду першої інстанції про визнання права власності на нерухоме майно, що набрало законної сили, є належною правовою підставою для проведення держаної реєстрації права власності на таке нерухоме майно та, відповідно, внесення реєстраційного запису.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Перелік критеріїв, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень у справах про їх оскарження, наведено у ч. 3 статті 2 КАС України. Зокрема адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Згідно з ч. 2 цієї ж статті у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

В даному випадку, визнання рішення відповідача протиправним та його скасування як способу захисту порушеного права матиме наслідком його недійсність. Це означатиме, що оскаржене рішення не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Проте з огляду на вимоги чинного законодавства, державний реєстратор, при прийнятті рішення від 24.10.2012 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на згадану вище будівлю на підставі рішення господарського суду Львівської області від 26.09.2012 року, яке набрало законної сили, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Прийняте ним рішення відповідає критеріям, наведеним у ч. 3 ст. 2 КАС України, відтак достатніх та обґрунтованих підстав для його скасування як протиправного, за наведених вище обставин, немає.

Разом з тим слід зазначити, що позивач, право комунальної власності якого на згадану вище будівлю вже було зареєстровано у Реєстрі прав власності на підставі свідоцтва про право власності від 23.03.2004 року, виданого Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, не позбавлений права звернутися у відповідності з Порядком №3502/5, норми якого наведено вище, до органу державної реєстрації із заявою про внесення змін до Державного реєстру прав. У зв'язку з цим варто додати, що таке звернення має бути оформлено заявою встановленої наказом Мінюсту від 17.04.2012 року № 595/5 форми, а не довільного змісту у формі листа, як це було зроблено позивачем при зверненні 24.10.2014 року з вимогою про внесення до Державного реєстру прав запису про скасування права власності ОСОБА_3 на згадане вище нежитлове приміщення на АДРЕСА_1.

З урахуванням положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати, понесені у зв'язку з поданням даної позовної заяви, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.