Справа № 804/16317/13-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2015р. м. Київ К/800/762/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

за участю: секретаря судового засідання Бруя О.Д.,

представника позивача - Нижника О.М.

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2014 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року

у справі № 804/16317/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергогідромеханізація»

до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановила:

ПАТ «Енергогідромеханізація» звернулося до суду з адміністративним позовом до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 29 жовтня 2013 року № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Дніпродзержинської об'єднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 29 жовтня 2013 року № .

Дніпродзержинська об'єднана ДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подала касаційну скаргу в якій посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Дніпродзержинською об'єднаною ДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну виїзну перевірку ПАТ «Енергогідромеханізація» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Феросплавів» (Російська Федерація) щодо здійснення експортних операцій в грудні 2012 року, червні 2013 року та придбання експортного товару і відображення їх в податковому обліку підприємства, за результатами якої складено акт від 21 жовтня 2013 року №861/90/22/00117274.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог пунктів 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту з ПДВ та від'ємного значення за січень - липень 2013 року на загальну суму 554 875 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 29 жовтня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання ПАТ «Енергогідромеханізація» з податку на додану вартість на 832 312,50 грн., з яких за основним платежем 554 875 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 277 437,50 грн.

Підпунктом 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.8 пункту 14.1 статті 14 вказаного Кодексу бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що платник податку виключно на підставі проведеної оподатковуваної господарської операції та належним чином оформленої контрагентом податкової накладної має право відносити суми витрат на сплату ПДВ до складу податкового кредиту звітного періоду.

З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2012 року між позивачем та ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» укладено договір № 1205975, згідно якого ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» передає у власність позивача феросплави, а позивач зобов'язаний прийняти та оплатити феросплави на умовах, в кількості та строки визначені договором.

28 грудня 2012 року між позивачем та ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» укладено договір комісії на транспортно - експедиторське обслуговування вантажів №1206217.

Судами першої та апеляційної інстанцій досліджено, що на виконання умов договору від 13 грудня 2012 року № 1205975, ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» на підставі податкових накладних передав у власність позивача товар на загальну суму 2 774 370 грн., з додатковим нарахуванням ПДВ у розмірі 554 874 грн., що підтверджується актами приймання-передачі продукції від 26 грудня 2012 року № є7, від 14 березня 2013 року № є13, від 12 червня 2013 року № є14.

На підставі виданих постачальником податкових накладних (№ 1226044 від 26 грудня 2012 року, № 314002 від 14 березня 2013 року, № 612004 від 12 червня 2013 року) позивачем був оплачений даний товар.

На виконання вказаного договору комісії від 28 грудня 2012 року № 1206217, сторонами зобов'язання за цим договором були виконані та позивачем здійснено відшкодування витрат комісіонера та сплачено повіреному суму винагороди у загальній сумі 40 476,93 грн., в тому числі ПДВ 1 349,40 грн.

Також, судами встановлено, що позивачем згідно зовнішньоекономічних контрактів від 12 грудня 2012 року № 316/2012 та від 30 травня 2013 року № 160/2013, отриманий від ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» товар (феросплави) було продано контрагенту - нерезиденту ТОВ «Феросплав» (Російська Федерація) за 358 486,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2 865 380,68 грн.

Тобто, наведені документи, які підтверджують факт виконання господарських операцій, у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні», є належними первинними документами, оскільки містять усі визначені законом необхідні реквізити, а тому є підставою для відображення цих господарських операцій у фінансовому обліку підприємства у певні періоди та належною підставою для віднесення сум вартості відображених ними товарів до складу валових витрат підприємства у відповідному звітному періоді.

При цьому, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо безпідставності висновків відповідача стосовно купівлі товару та його експорту за ціною нижчою від ціни придбання, а також про те, що такі операції не були зумовлені характером виробничої або іншої господарської діяльності позивача та не мали на меті отримання доходу від цих операцій, з огляду на те, що приписи чинного законодавства не ставлять право позивача на нарахування податкового кредиту в залежність від розміру собівартості реалізованих товарів та від отримання прибутку або збитку внаслідок їх реалізації.

Окрім того, для визначення наявності господарської діяльності платника податків визначено необхідність спрямованості такої діяльності саме на отримання доходу, а не прибутку.

Також, судами досліджено, що придбання, експорт та відображення товарів в податковому обліку наведеної суми ПДВ відбулося поза межами перевіреного періоду, тобто, такі правовідносини не були предметом перевірки. А наказ відповідача від 30 вересня 2013 року № 363 «Про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ПАТ «Енергогідромеханізація», на підставі якого проводилась перевірка, скасовано постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2013 року (набрала законної сили)

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 29 жовтня 2013 року № .

Стосовно висновків Дніпродзержинської об'єднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області щодо фіктивності задекларованих позивачем операцій з придбання товару, суди попередніх інстанцій вірно зазначили про ненадання відповідачем належних та допустимих доказів, які підтверджували б відсутність фактичного виконання господарських операцій, узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаність з такими діями постачальників, у зв'язку з чим, твердження податкового органу про навмисне здійснення позивачем господарської діяльності з метою вилучення коштів із державного бюджету шляхом безпідставного користування податком на додану вартість, є необґрунтованими припущеннями.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев