Справа № 7н-14/2а/0470/10404/12
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 р. Справа № 7н-14/2а/0470/10404/12

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Р.А. Барановський

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення по адміністративній справі №2а/0470/10404/12 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування наказу та поновлення на посаді начальника відділу організації роботи та моніторингу фінансових операцій управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПА у Дніпропетровській області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової служби у Дніпропетровській області із позовними вимогами щодо:

- скасування наказу Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області №47-0 від 31 січня 2012 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації роботи та моніторингу фінансових операцій управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом, Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації роботи та моніторингу фінансових операцій управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом, Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2012р. (справа №2а/0470/10404/12) позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013р., постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2012р. - залишено без змін.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 04.03.2014р. (справа №К/800/53319/13) постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2012р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013р. - залишив без змін.

Таким чином, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2012р. по справі №2а/0470/10404/12 набрала законної сили.

Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області (правонаступник Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області, Державної податкової служби у Дніпропетровській області) (далі - заявник, відповідач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення по адміністративній справі №2а/0470/10404/12, у якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2012 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування даної заяви відповідач зауважив на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, які існували та не були відомі відповідачу та суду під час вирішення справи №2а/0470/10404/12, проте суттєво вплинули на правильність ухваленого судового рішення, щодо якого заявлено перегляд. Крім того, заявник зазначив, що з дати звільнення ОСОБА_1 сплинув значний термін, у зв'язку з чим поновлення на державній службі (посаді) позивача є неможливим без проведення спеціальної перевірки, перевірки її кваліфікаційних вимог та стану здоров'я на придатність до проходження державної служби у контролюючих органах Міністерства доходів і зборів України, в тому числі у Головному управлінні Міндоходів у Дніпропетровській області.

Дослідивши матеріали провадження за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №7н-14/2а/0470/10404/12, суд доходить висновку про необхідність залишення заяви про перегляд судового рішення за нововиявлення обставинами без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута за нововиявленими обставинами.

Вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами викладено в ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Саме на п.1 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України посилається позивач у своїй заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За своєю правовою природою нововиявленими обставинами є фактичні дані, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення даної конкретної справи; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового рішення, то вона обов'язково вплинула б на остаточні висновки суду.

Як вбачається із заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення по адміністративній справі №2а/0470/10404/12, Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області, у якості обгрунтування нововиявлених обставин зазначає таке:

-на момент ухвалення судового рішення в частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_1, суд належним чином не мав змоги дослідити та оцінити всі обставини, необхідні для правильного вирішення справи, а саме - щодо існування ДПА у Дніпропетровській області, як юридичної особи публічного права та можливості ДПС у Дніпропетровській області, скасувати не свій наказ, а наказ Державної податкової адміністрації у Дніпропетровської області від 31.01.2012 №47-о "Про звільнення ОСОБА_1" та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організації роботи та моніторингу фінансових операцій управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області;

-суд дійшов необгрунтовано висновку про необхідність поновлення на раніше займаній посаді юридичної особи - Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області, яку було реорганізовано у Державну податкову службу у Дніпропетровській області, не враховуючи, що посаду, яку обіймав позивач до реорганізації, звільнення та припинення її державної служби - скорочено, а станом на 01.04.2014 року, в штатному розписі Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (процесуальний правонаступник Державної податкової служби у Дніпропетровській області) посада, яку обіймав на день звільнення позивач ОСОБА_1 - відсутня;

-ОСОБА_1 скористалась правом на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (в якості догляду за онуком -ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.), після досягнення онуком трирічного віку ОСОБА_1 написала заяву про продовження терміну відпустки до досягнення дитиною (онуком) 3 років 6 місяців згідно медичної довідки від 08.09.2011р. №221 в рамках ч. 6,7, ст. 179 Кодексу законів про працію України та п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки» з метою домашнього догляду за дитиною, однак, отримавши відпустку без збереження заробітної плати тривалістю визначеною у медичному висновку - з 12.10.2011р. по 11.04.2012 року. Так, в якості нововиявленої обставини, заявник зазначив, що ОСОБА_3 домашнього, фактичного догляду за дитиною (онуком) не здійснювала, що підтверджується отриманою 10.04.2014р. інформацією про відвідування ОСОБА_2 Комунального дошкільного закладу освіти "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок №326" Дніпропетровської міської ради (Лист Управління освіти та науки Дніпропетровської міської ради від 08.04.2014 року №12/1074 (вх.№1010/9 від 10.04.2014), у зв'язку з чим позивач фактично здійснила зловживання своїм правом на отримання та використання такого виду соціальної відпустки встановленої п.3 ч.1 ст.25 Закону України "Про відпустки";

- з урахуванням фактичних обставин щодо статусу ОСОБА_1 та з урахуванням норм ст.35 Закону України "Про державну службу", норм спеціального закону, яким у т.ч. регулюються питання конституційних гарантій на відпустки державним службовцям, є суперечливим додаткове застосування до вирішення спору на користь позивача норм ст.179 Кодексу законів про працюУкраїни, якими встановлені гарантії жінці у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною та не регулюють питання надання відпусток державним службовцям (бабам, дідусям по догляду за онуками при наявності у такої дитини матері та батька, у т. ч. якщо мати тривалий час перебуває в лікувальному закладі);

-ОСОБА_1 дізналася про своє звільнення 31.01.2012 р. шляхом особистого її повідомлення та оголошення (по телефону) наказу облДПА від 31.01.2012р. №47-о. Крім того, нововиявленою обставиною є те, що п.2 цього оскаржуваного в судовому порядку наказу ДПА у Дніпропетровській області від 31.01.2012р. №47-о, позивачкою ОСОБА_1 було отримано відповідні суми вихідної допомоги та компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткових відпусток державного службовця;

-з моменту звільнення позивача сплинув значний термін (більше 2 років), у зв'язку з чим ОСОБА_1 неможливо поновити на державній службі (посаді) без проведення спеціальної перевірки, перевірки її кваліфікаційних вимог та стану здоров'я на придатність до проходження служби в контролюючих органах».

Судом встановлено, що обставини, на які заявник посилається як на нововиявлені були відомі ще під час розгляду справи №2а/0470/10404/12 судом першої інстанції та під час прийняття рішення за наслідком оскарження постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2012р. в апеляційному та касаційному порядку.

Так, зокрема посилання Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо відсутності правової можливості поновлення ОСОБА_1 на посаді, яку позивач обіймала до проведення реорганізації, звільнення та припинення її державної служби, в тому числі із доцільністю врахування судом при вирішенні спору положень ст. 179 і 184 Кодексу законів про працю України - визнано судами апеляційної та касаційної інстанції безпідставними згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013р. та ухвали Вищого адміністративного суду України від 04.03.2014р.

Питання щодо встановлення повідомлення ОСОБА_1 про вивільнення із звільнення із займаної посади у телефонному порядку досліджувалось Дніпропетровським окружним адміністративним судом при винесенні постанови від 09.10.2012р., а твердження заявника щодо отримання позивачем відповідних сум вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної і додаткових відпусток державного службовця не спростовує протиправність оскаржуваного ОСОБА_1 наказу №47-0 від 31 січня 2012 р.

Необгрунтованими є також твердження заявника на те, що з моменту незаконного звільнення позивача сплинув значний термін, у зв'язку з чим ОСОБА_1 неможливо поновити на державній службі (посаді) без проведення спеціальної перевірки, перевірки її кваліфікаційних вимог та стану здоров'я на придатність до проходження служби в контролюючих органах.

Таким чином, обставини, на які Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області посилається як на нововиявлені, були відомі ще під час розгляду справи №2а/0470/10404/12 судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, у зв'язку з чим не можуть бути прийняті судом як нововиявлені. Крім того, наведені заявником обставини не є тією обставиною, яка б спростувала факти, покладені в основу судового рішення, про перегляд якого позивач звернувся із даною заявою, та і під час прийняття рішення за наслідком його оскарження в апеляційному та касаційному порядку.

Фактично, доводи, які викладені в заяві Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області направлені на незгоду із судовими рішеннями про скасування наказу та поновлення на роботі ОСОБА_1 в цілому.

Щодо тверджень заявника про зловживання ОСОБА_1 своїм правом на отримання та використання соціальної відпустки, встановленої п.3 ч. 1 ст.25 Закону України "Про відпустки", слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області зверталось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом щодо зобов'язання ОСОБА_1 припинити зловживання правом на отримання і використання соціальної відпустки по догляду за дитиною (її внуком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.), що за медичним висновком від 08.09.2011р. №221 нібито потребує індивідуального домашнього догляду матері «з 11.10.2011р. по 11.04.2012р.» (справа №804/5204/14).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2014р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015р., у задоволенні позовних вимог Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - відмовлено.

У даних судових рішеннях зазначено, що чинним законодавством України, право на відпустку для догляду за дитиною є гарантованим та не ставиться у залежність від відвідування дитиною дитячого закладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 160, 165, 250-254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про перегляд за нововиявленими обставинами за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування наказу та поновлення на посаді начальника відділу організації роботи та моніторингу фінансових операцій управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПА у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський