Справа № 826/18648/14
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Шостака О.О., Желтобрюх І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу третьої особи - публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2015 року у справі за позовом приватного підприємства «Компанія «Центуріон» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни, треті особи: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» та Державна реєстраційна служба України, про визнання протиправними дій відповідача та скасування його рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни, треті особи: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» та Державна реєстраційна служба України, про визнання протиправними дій відповідача та скасування його рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2015 року - позов задоволено, а саме:

визнано неправомірними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощонської Ірини Володимирівни щодо реєстрації права власності за публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" на квартиру № 7, яка розташована за адресою: м. Київ, пров. Хорива,4, відповідно до іпотечного договору від 15 червня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2788, та квартиру № 51, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Почайнинська, 13/9, відповідно до іпотечного договору від 15 червня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. та реєстрований в реєстрі за № 2786;

визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13648257, прийняте 10 червня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощанською Іриною Володимирівною;

визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13648749, прийняте 10 червня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Мощанською Іриною Володимирівною.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представник публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 10 червня 2014 року прийнято оскаржувані рішення: № 13648257, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру № 7 за третьою особою-1; № 13648749, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру № 51 за третьою особою-1.

Факт реєстрації права власності на квартири № 7 та № 51 за третьою особою-1 підтверджується наявними у матеріалах справи копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2006 року між третьою особою-1 та позивачем укладено договір кредитної лінії № 01/КЛ-2006 з використання мультивалютних рахунків.

На забезпечення виконання умов договору кредитної лінії 15 червня 2006 року між третьою особою-1, як іпотекодержателем, та позивачем, іпотекодавцем, укладено іпотечні договори № 2788 та № 2786, за умовами яких іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку квартири № 7 та № 51. У подальшому, на підставі іпотечних договорів право власності на квартири № 7 та № 51 зареєстровано за третьою особою-1, інформацію про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Відповідно до ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У п. 4.3 розділу 4 іпотечних договорів № 2788 та № 2786 зазначено, що за рішенням та на розсуд іпотекодержателя, задоволення його вимог може здійснюватись шляхом позасудового врегулювання заборгованості за договором кредиту (це застереження є договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель може прийняти рішення про передачу йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання договору кредиту. Таке рішення приймається іпотекодержателем одноособово. Підписанням договору сторони засвідчують, що іпотекодавець надає іпотекодержателю згоду на передачу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішення іпотекодержателя. Сторони договору засвідчують, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є договір іпотеки та письмове рішення іпотекодержателя про набуття у власність предмету іпотеки (пп. 4.3.1 п. 4.3 розділу 4 іпотечних договорів № 2788 та № 2786).

Тобто, з наведених норм та обставин вбачається, що достатньою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки є договори іпотеки та рішення іпотекодержателя, прийняте ним одноособово.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 5.1, пп. 5.7.1, пп. 5.7.5, п.п. 5.7.6 п. 5.7 розділу 5 статуту третьої особи-1 (у редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації права власності на квартири № 7 та № 51), органами управління банку є загальні збори акціонерів банку, спостережна рада банку, правління банку.

Правління банку є виконавчим органом банку, який керує поточною діяльністю банку, забезпечує формування фондів, необхідних для статутної діяльності банку, та несе відповідальність за ефективність його роботи, згідно з принципами та порядком, встановленими статутом, рішеннями загальних борів акціонерів банку і спостережної ради банку.

Рішення правління банку приймаються простою більшістю голосів. При рівності голосів приймається рішення, за яке голосував голова правління банку.

Голова правління банку організовує ведення протоколу. Протокол засідання правління банку підписується головою правління банку. Рішення правління банку оформлюється у протоколах, які ведуться секретарем та підписуються головою правління банку.

Приймаючи до уваги вище викладене, суд погоджується із доводами представника позивача про те, що саме протокол засідання правління банку є тим рішенням, можливість прийняття якого передбачена умовами іпотечних договорів № 2788 та № 2786.

Поряд з цим, як уже зазначено вище, для проведення державної реєстрації права власності на квартири № 7 та № 51 до органу державної реєстрації подано лист від 27 травня 2014 року б/н, підписаний законним представником третьої особи-1, у якому зазначено про прийняття рішення щодо взяття на баланс вказаних квартир. Самого рішення органу державної реєстрації не надано. Доказів, як б спростували вище викладене, відповідачем суду не надано.

Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868), для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Як вбачається з матеріалів справи, а також було з'ясовано судом першої інстанції, що для проведення державної реєстрації права власності на предмети іпотеки органу державної реєстрації надано іпотечне повідомлення від 14 вересня 2009 року № 631.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що іпотечне повідомлення від 14 вересня 2009 року № 631 містить тридцятиденний строк для усунення порушення умов кредитного договору із дня його направлення. У зв'язку з цим зміст іпотечного повідомлення порушує вимоги, зокрема п. 46 Порядку № 868, оскільки вказаною нормою передбачається відрахування тридцятиденного строку не із дня направлення повідомлення про усунення порушень умов кредитного договору, а із дня отримання такого іпотечного повідомлення іпотеко держателем.

Відповідно до п. 15 Порядку № 868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог позивача, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу третьої особи - публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя: Я.С. Мамчур

Судді: О.О. Шостак

І.Л. Желтобрюх

Ухвалу складено у повному обсязі 28.04.2015.

.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.