Справа № 813/622/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року Справа № 813/622/15

15 год. 45 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Павлишин Ю.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Сидор О.Б.,

представника третьої особи Бучко Х.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі - ГУ МВС України у Львівській області), в якому із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.03.2015р., просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України у Львівській області полковника міліції Загарії Д.Д. №184 від 24.01.2015р. в частині звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника міського управління - начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та негайно поновити його на посаді.

Ухвалою суду від 15.04.2015р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі- ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області).

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є протиправним, оскільки не грунтується на вимогах чинного законодавства, підстави звільнення позивача з посади, зазначені в наказі є загальними та неконкретними. Позивач вказує на те, що підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, слугували матеріали службового розслідування, згідно з якими позивачем вчинено дисциплінарний проступок, який полягав у недостатньому управлінському впливі на підпорядковані слідчі підрозділи з питань неухильного дотримання працівниками законності та службової дисципліни, та самоусуненні від реалізації вимог керівництва МВС України та Головного управління щодо попередження надзвичайних подій серед підпорядкованого особового складу, що сприяло надзвичайній події, а саме: вимагання слідчим СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області неправомірної вигоди за непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Вважає, що під час службового розслідування необ'єктивно проведено перевірку виконання ним вимог наказів та вимог керівництва щодо організації роботи зі зміцнення дисципліни та законності серед працівників слідчих підрозділів ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області. Крім того, зазначив, що з матеріалами службового розслідування його не ознайомлено. Враховуючи те, що за час перебування на посаді першого заступника начальника міського управління - начальника слідчого відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області жодне дисциплінаре стягнення до нього не застосовувалося, вважає, що підстави для застосування до нього такого виду дисциплінарної відповідальності як звільнення з посади, відсутні.

Відповідач подав до суду заперечення на адміністративний позов від 12.03.2015р. та додаткові заперечення від 06.04.2015р., в яких вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що згідно з висновком службового розслідування, позивача звільнено з посади за недостатній управлінський вплив на підпорядковані слідчі підрозділи з питань неухильного дотримання працівниками законності та службової дисципліни та самоусунення від реалізації вимог керівництва МВС України та Головного управління щодо попередження надзвичайних подій серед підпорядкованого особового складу, що сприяло надзвичайній події, а саме: вимагання слідчим СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області неправомірної вигоди за непритягнення до кримінальної відповідальності. Вважає, що звільнення позивача здійснювалось у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Звільненню позивача з посади передувало службове розслідування, що, на думку відповідача, вказує на об'єктивність прийнятого рішення щодо звільнення позивача з посади. Крім того, вказує, що п.6.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013р. №230, передбачено оскарження дисциплінарного стягнення до вищестоящої службової особи чи органу ОВС, і позивач цим правом не скористався, що, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду з таким позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, викладених в письмовому запереченні. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог поклався на розсуд суду.

Допитані в судовому засіданні 22.04.2015р. в якості свідків посадові особи, які проводили службове розслідування (висновок від 24.01.15р.), старший інспектор ВІОС УКЗ ГУ МВС України у Львівській області підполковник міліції ОСОБА_7 та старший оперуповноважений в ОВС УВБ у Львівській області ДВБ МВС України підполковник міліції ОСОБА_8 пояснили, що позивачем недотримано функціональні обов'язки начальника першого заступника начальника міського управління - начальника слідчого відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області щодо проведення профілактики надзвичайних подій. При цьому, свідок ОСОБА_7 зіслався на порушення позивачем п.3 функціональних обов'язків начальника першого заступника начальника міського управління - начальника слідчого відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області. Крім того, підтвердили обставини, викладені у висновку службового розслідування, щодо порушення позивачем службової дисципліни.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Позивач - ОСОБА_2 поступив на службу в ОВС 20.09.1994р. на посаду помічника чергового головного пункту централізованої охорони відділу державної служби охорони при Галицькому РВ ЛМУ МВС України у Львівській області. З 21.10.2013р. позивач працює на посаді першого заступника начальника міського управління - начальника слідчого відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Відповідно до наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області полковника міліції Загарії Д.Д. №183 від 23.01.2015р. «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування за фактом розпочатого кримінального провадження №0000010 та затримання майора міліції ОСОБА_9

Висновком службового розслідування за фактом розпочатого кримінального провадження №0000010 та затримання старшого слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС майора міліції ОСОБА_9, затвердженого начальником ГУ МВС України у Львівській області 24.01.2015р. (надалі - висновок службового розслідування) встановлено, що 23.01.2015р. о 20 год. 10 хв. старшого слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_9 затримано біля приміського вокзалу по вул. Городоцькій у м.Львові працівниками УСБ України у Львівській області та УВБ у Львівській області ДВБ МВС України в межах розслідування кримінального провадження, розпочатого 23.01.2015 року прокуратурою Львівської області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України, під час отримання неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США за непритягнення особи до кримінальної відповідальності.

Також висновком службового розслідування встановлено, що надзвичайна подія стала також можливою через недостатній управлінський вплив позивача на підпорядковані слідчі підрозділи з питань неухильного дотримання працівниками законності та службової дисципліни та його самоусунення від реалізації вимог керівництва МВС України та Головного управління щодо попередження надзвичайних подій серед підпорядкованого особового складу.

Такі висновки службового розслідування зроблені на підставі того, що перевіркою організації роботи зі зміцнення дисципліни та законності серед працівників слідчих підрозділів Личаківського РВ ЛМУ, Львівського міського управління та слідчого управління ГУ МВС установлено, що ця ділянка роботи керівниками цих слідчих підрозділів пущена на самоплив, проводиться формально, а окремі заходи, що уживаються де-не-де, лише імітують її проведення. Зокрема, як вказано у висновку службового розслідування, незважаючи на запевнення керівників вищевказаних слідчих підрозділів про проведення такої роботи, належного документального підтвердження її надано не було: відповідні наглядові справи не оновлюються, протоколи оперативних нарад або відсутні взагалі, або носять шаблонний характер, змін до функціональних обов'язків керівників щодо персональної відповідальності за станом дисципліни серед підлеглих не унесено, огляди стану дисципліни, накази про оголошення вироків судів, інформація про надзвичайні події з працівниками міліції до підпорядкованого особового складу не доводяться.

Згідно з п.7 наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області від 24.01.2015р. №184 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУ МВС» на позивача - першого заступника начальника міського управління - начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Спір між сторонами виник стосовно правомірності наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області полковника міліції Загарії Д.Д. №184 від 24.01.2015р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУ МВС» в частині звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника міського управління - начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Суд, вирішуючи справу по суті, виходить з наступного.

Правову основу проходження служби громадянами в органах внутрішніх справ України становлять Конституція України, Закон України «Про міліцію», Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначається Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-ІV (надалі - Дисциплінарний статут).

Службова дисципліна відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Дисциплінарним проступком відповідно до ст. 2 є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено систему видів дисциплінарних стягнень - вичерпний, загальнообов'язковий перелік, визначених за змістом видів дисциплінарних стягнень, що характеризуються внутрішньою єдністю та узгодженістю.

Відповідно до ст. 12 вказаного Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст.14 Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230 (надалі- Інструкція №230), визначено порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Пунктом 2.1. Інструкції №230 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з п.п. 8.1., 8.2., 8.3. та 8.4. Інструкції №230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються: посада, звання, прізвище, ініціали службової особи (осіб), яка (і) проводила (и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної у вчиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Суд критично оцінює вказаний висновок службового розслідування, оскільки відповідачем, в порушення вимог Інструкції №230, не встановлено наявність причинно-наслідкового зв'язку між недостатнім управлінським впливом позивача на підпорядковані йому слідчі підрозділи та вчиненням корупційного правопорушення майором міліції ОСОБА_9; не зазначено відомостей про вимоги законодавства або посадових обов'язків, які було порушено позивачем, а також про наявність вини позивача у відповідних діях, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Досліджуючи питання недостатності управлінського впливу позивача на підпорядковані слідчі підрозділи з питань неухильного дотримання працівниками законності та службової дисципліни та самоусунення ним від реалізації вимог керівництва МВС України та Головного управління щодо попередження надзвичайних подій серед підпорядкованого особового складу, суд зазначає таке.

Наказом МВС України від 09.08.2012р. № 686 «Про організацію діяльності органів досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України» затверджено (надалі- Наказ №686), зокрема, типове положення про слідчий відділ (відділення) міського, районного, лінійного управління (відділу), відділу міліції у їх складі, відділу спеціальної міліції головного управління, управління МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті (надалі - Положення №686).

Згідно з Положенням про органи досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим Наказом № 686 встановлено, що органи досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України (далі - органи досудового розслідування) є структурними підрозділами МВС України та його територіальних органів, які згідно з Кримінальним процесуальним кодексом України забезпечують досудове розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до їх підслідності.

Відповідно до п.1.2. вказаного Положення органами досудового розслідування є:

головне слідче управління МВС України ;

слідчі управління (відділи) головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті;

слідчі відділи (відділення) міських, районних, лінійних управлінь (відділів), відділів міліції у їх складі, відділів спеціальної міліції головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті.

Положенням № 686 визначено, що слідчий відділ (відділення) є структурним підрозділом міського, районного, лінійного управління (відділу), відділу міліції у їх складі, відділу спеціальної міліції головного управління, управління МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті (надалі - слідчий відділ), який здійснює розслідування кримінальних правопорушень, що належать до підслідності органів внутрішніх справ.

До обов'язків начальника слідчого відділу, які мають значення для розгляду цієї справи, Положенням №686 віднесено, зокрема: керівництво територіальним органом МВС України у межах делегованих йому начальником територіального органу МВС України повноважень (п.4.1.1); керівництво діяльністю слідчого відділу та покладено відповідальність за виконання покладених на слідчий відділ завдань, дотримання слідчими вимог законодавства України, стан службової та трудової дисципліни в слідчому відділі (п.4.1.2); розгляд заяв і повідомлень про криіманльні правопорушення, що надходять до орагну внутрішніх справ та забезпечення внесення слідчими відповідних відомостей до ЄРДР (п.4.1.12); складання звітів про роботу органу досудового розслідування (п.4.1.27); проведення занять із слідчими в системі службової підготовки, вивичення кожним працівником змін до законодавства з питань діяльності органів досудового розслідування та наявної судової практики (п.4.1.30).

Згідно з функціональними обов'язками першого заступника начальника управління - начальника СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, затверджені начальником ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_10 (б/д і б/н) (надалі - функціональні обов'язки) начальник слідчого відділу несе персональну відповідальність за стан слідчої роботи в органі внутрішніх справ та виконання слідчим підрозділом покладених на нього завдань. У функціональних обов'язках передбачені обов'язки першого заступника начальника управління - начальника СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, що зводяться до узагальнення відомостей щодо роботи органу досудового розслідування; вжиття заходів щодо усунення допущених слідчими порушень; організація щоквартальних аналізів в тому числі щодо стану дотримання дисципліни та законності в діяльності слідчих, розгляду подань прокурора, ухвал суду, слідчого судді тощо.

З системного аналізу вказаних актів, що регулюють обов'язки позивача як першого заступника начальника управління - начальника СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, суд дійшов висновку, що ними не передбачено прямого обов'язку позивача здійснювати управлінський вплив, в контексті цієї справи, на слідчих СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Суд наголошує на тому, що відповідно до п.4.1.2 Положення №686 за стан службової та трудової дисципліни в слідчому відділі несе відповідальність начальник відповідного слічого відділу. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач є першим заступником начальника міського управління - начальником слідчого відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області. Тому, на думку суду, позивач може нести відповідальність за стан дотримання службової та трудової дисципліни саме у слідчому відділі ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

В цьому контексті суд враховує пояснення позивача від 24.01.2015р., в яких ним вказано, що з приводу здійснення розслідування старшим слідчим СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС майором міліції ОСОБА_9 кримінального провадження №0000035 за ч.2 ст.342 КК України нічого повідомити не може, оскільки відповідно до наказу МВС України №686 йому заборонено читати матеріали кримінальних проваджень, в яких досудове розслідування здійснюється структурними підрозділами райвідділів, окрім проваджень, які розслідуються СВ ЛМУ ГУ МВС, керівником якого він є. Крім цього, кримінальне провадження №0000035 він не заслуховував і вказівок по ньому не давав, у його хід не втручався та обставини розслідування цього кримінального провадження йому невідомі. Обставини затримання старшого слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС майора міліції ОСОБА_9 за отримання ним неправомірної вигоди позивачу невідомі.

Щодо самоусунення позивачем, на думку відповідача, від реалізації вимог керівництва МВС України та ГУ МВС України у Львівській області, суд вказує на те, що ні у висновку службового розслідування, ні в оскаржуваному наказі, не конкретизовано від реалізації яких саме вимог керівництва МВС України та ГУ МВС України у Львівській області самоусунувся позивач, та, в яких діях/ бездіяльності позивача полягає таке самоусунення.

При цьому, на думку суду, самі по собі обставини, відображені у висновку службового розслідування щодо формальної організації роботи зі зміцнення дисципліни та законності серед працівників слідчих підрозділів, в тому числі СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області (відсутність належного документального підтвердження її проведення, відсутність або «шаблонність» протоколів оперативних нарад, невнесення змін до функціональних обов'язків керівників щодо персональної відповідальності за станом дисципліни серед підлеглих тощо) не можуть свідчити про недостатність управлінського впливу та самоусунення від виконання вимог МВС та Головного управління та відповідно не можуть тягнути за собою накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.

Щодо співмірності надзвичайної події (затримання старшого слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_9 в межах розслідування кримінального провадження) та накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, суд встановив наступне.

Як вже зазначалось судом, Дисциплінарний статут розрізняє різні за характером дисциплінарні стягнення, що дає можливість реалізувати принцип індивідуалізації відповідальності шляхом вибору такого стягнення, що найбільшою мірою відповідає тяжкості проступку та особі винного.

Відповідно до ч.9 ст.14 Дисциплінарного статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно з ч.12 ст.14 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

З довідки відповідача від 15.04.2015р. встановлено, що за час служби в органах внутрішніх справ позивач заохочувався 17 разів (грошові премії, подяки, медалі, нагрудні знаки). Відповідно до довідки відповідача про дисциплінарні стягнення 20.02.15р. за час перебування на посаді першого заступника начальника міського управління - начальника слідчого відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області дисциплінарні стягнення до нього не застосовувалися. На час винесення оскаржуваного наказу діючих дисциплінарних стягнень не мав.

Таким чином, суд дійшов до висновку про неспівмірність надзвичайної події (затримання старшого слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_9 в межах розслідування кримінального провадження), причинно - наслідкового зв'язку між нею і безпосередньою участю позивача в її настанні, та накладенні на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.

Оцінюючи наказ МВС України №90 від 26.03.2010р. «Про стан дисципліни й законності в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ та заходи щодо його покращення» (надалі - Наказ №90), суд зауважує наступне.

Згідно з п.1.2 Наказу №90 за результатами службових розслідувань за фактами, в тому числі, корупційних дій щодо винних працівників вирішувати питання про звільнення з органів внутрішніх справ, їх безпосередніх керівників - з посад, а до їх прямих начальників уживати найсуворіших заходів дисциплінарного впливу.

Відповідно до положень ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 20 Закону України «Про міліцію» визначено, що працівник міліції при виконанні покладених на нього обов'язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам.

Відповідно до норм ст. 25 Закону України «Про міліцію» працівник міліції у межах повноважень, наданих вказаним Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність. Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Як визначено ч.ч.1,2,3 ст. 3 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником. Начальники, яким особи рядового і начальницького складу підпорядковані по службі хоча б тимчасово, якщо про це оголошено наказом, вважаються прямими. Найближчий до підлеглого прямий начальник є його безпосереднім начальником.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач по відношенню до ОСОБА_9 є прямим начальником. Таким чином, Наказ №90 не передбачає імперативної вказівки звільняти прямого начальника правопорушника з посади.

Дисциплінарний статут в ст. 5 містить чітку вказівку, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з вказаним Статутом. Таким чином, умови та порядок накладення дисциплінарних стягнень визначаються Дисциплінарним статутом і не можуть регулюватися наказом №90.

Також суд звертає увагу на те, що наказ №90 не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі нормативних актів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», а тому не може бути обов'язковим до застосування.

Виходячи з викладеного, із врахуванням встановлених у справі обставин, оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, суд вважає, що наказ ГУ МВС України у Львівській області від 24.01.2015р. №184 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУ МВС», яким на першого заступника начальника міського управління - начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області полковника міліції ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з посади є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.

Щодо вимог позивача про поновлення на посаді, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до ч.5 ст.18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України таке дисциплінарне стягнення як звільнення з посади вважається виконаними після видання наказу по особовому складу.

З листа начальника ВКЗ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 23.02.2015р. №16/1701 вбачається, що наказ по особовому складу щодо призначення полковника міліції ОСОБА_2 на іншу посаду у порядку дисциплінарного стягнення не видавався.

Таким чином, судом встановлено, що оскаржуваний наказ ГУ МВС України у Львівській області від 24.01.2015р. №184 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУ МВС» в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади не виконано.

Тому, звернення до суду з такою позовною вимогою є передчасним, у зв'язку з цим в задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Безпідставним є посилання відповідача на те, що позивачем недотримано досудового порядку оскарження дисциплінарного стягнення, оскільки ст. 20 Дисциплінарного статуту передбачено право особи рядового або начальницького складу усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до Міністра внутрішніх справ України або до суду.

Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч.1 ст.70 КАС України).

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Положення ст. 19 Конституції України закріплене у ст. 9 КАС України, яка передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням встановлених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, наявних у матеріалах справи доказів, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Оскільки, позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати державного мита, як такий, що звернувся до суду для вирішення спору, що виникає з трудових відносин, а інші судові витрати позивачем належним чином підтверджені не були, то жодні витрати з Державного бюджету, на користь позивача, судом не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №184 від 24.01.2015р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів внутрішніх спав та підрозділів ГУ МВС» в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади першого заступника начальника міського управління - начальника слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області полковника міліції ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений та підписаний 27 квітня 2015 року.

Суддя А.Г. Гулик