Справа № 820/18254/14
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 р. Справа № 820/18254/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2015р. по справі № 820/18254/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

05.11.2014 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - відповідач), в якому просить визнати дії відповідача неправомірними в частині вимоги надання квитанцій про сплату платних послуг 87,15 грн., яких позивач не замовляв, не отримував і не мав намірів щодо отримання таких платних послуг з переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ і Державною міграційною службою;

визнати дії відповідача неправомірними щодо вимоги сплати 120 грн. за бланк паспорта;

визнати дії відповідача правомірними в частині вимоги скористатися послугами відповідача, а саме фотографування співробітниками ДМС України в приміщенні ДМС України;

визнати дії відповідача протиправними в частині відмови в оформленні паспорта на підставі того, що мною не було подано квитанцію про сплату послуг 87,15 грн. та 120 грн. за бланк паспорта;

визнати рішення відповідача за підписом начальника ГУ ДМС України в Харківській області Гузь В.В. про відмову у видачі позивачу паспорта незаконним;

зобов'язати відповідача привести свою діяльність у відповідність з рішенням Верховного Суду України від 03.12.2013 року;

зобов'язати відповідача повторно розглянути питання щодо виготовлення та видачі позивачу на підставі прийнятих документів у відповідності до рішення Харківського окружного адміністративного суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача у формі повідомлення про відмову у видачі позивача паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Зобов'язати відповідача забезпечити позивача паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

В задоволенні частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 5 січня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову якою відмовити в частині задоволення позову.

Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, приписів постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 1995 року №231 «»Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення»; постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 року №795 «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються підрозділами міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання», постанови Кабінету міністрів України від 26.10.2011 року №1098 «Деякі питання надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг», фактичні обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 22.01.2014 року заявником подана заява-анкета на оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з наданнями інших документів до сектору централізованого оформлення документів №2 ГУ ДМС України в Харківській області.

Відповідачем не було прийнята вказана заява-анкета з доданими документами.

Позивачем оскаржена вказана відмова в судовому порядку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2014 року по справі №820/1777/14 позовні вимоги задоволено частково.

Визнані дії відповідача неправомірними в частині відмови прийняти документи, надані позивачу у відповідності з правилами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995року.

Визнані дії відповідача неправомірними в частині вимоги надати квитанцію про сплату платних послуг у розмірі 87,15 грн.

Зобов'язано відповідача вирішити питання щодо прийняття у позивача документів відповідно до пункту 10 Правил, затверджених ПКМУ №231 від 31.03.1995 року для оформлення та видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон ( заяву-анкету громадянина України, копію ідентифікаційного коду, дві фотокартки розміром 3,5*4,5 см, квитанцію про сплату державного мита в сумі 170,00 грн.).

На виконання судового рішення відповідачем прийнято повідомлення про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон проїзного документа дитини, який направлений до позивача листом від 23.10.2014 року №03/3-52 і/з.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов до висновку те, що відповідачем не дотримані вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин на підстав, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому рішення у формі повідомлення про відмову у видачі позивачеві паспорта громадянина України для виїзду за кордон/ проїзного документу дитини, є неправомірним, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову в частині скасування спірно рішення та зобов»язання відповідача забезпечення позивача паспортом громадянина України для виїзду за кордон, оскільки таким чином буде дотримано принцип повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про які він просить, в розумінні положень ст.11 КАС України.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Виходячи із правил статті 195 КАС України колегія суддів здійснили перегляд судового рішення в межах апеляційної скарги, тобто в частині задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 5 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» заяви громадян України або їх законних представників про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини (далі - паспорт) розглядаються протягом не більше трьох місяців з дня подання документів, а якщо поїздка пов'язана з терміном лікування від'їжджаючого, від'їздом особи, яка супроводжує тяжкохворого, чи смертю родича, який проживає за кордоном, - протягом трьох робочих днів.

У разі обґрунтованої відмови у видачі громадянинові України мотиви такого рішення доводяться до відома заявника у письмовій формі.

Згідно до ст. 7 згаданого вище Закону правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

У відповідності до п.10 постанови Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон подається:

заява-анкета встановленого зразка;

паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років);

копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи;

дві фотокартки розміром 3,5*4,5 сантиметрів;

квитанція про сплату державного мита у розмірі 170 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що підставою для відмови позивачу у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, оформленні повідомленням направленим листом від 23.10.2014 року №03/3-52 і/з стали надання позивачем заяви виготовленої у довільній формі, відмова його від фотографування та ненадання квитанції про сплату за надання адміністративної послуги 87,15 грн. та квитанції про сплату витрат, пов'язаних з придбанням бланкової продукції у тому числі вартість персоналізації у розмірі 120 грн.

З приводу посилань апеляційної скарги про надання позивачем заяви у довільній формі, то колегія суддів вважає їх хибними.

Надана до суду апеляційної інстанції заява - анкета позивача з відміткою про її заповнення 09.01.2014 року, містить підпис позивача, та оформлена на бланку та виготовлена за допомогою комп'ютерної техніки за своєю формою відповідає встановленій формі у Додатку 13 до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21.12.2004 року №1603 «Про затвердження Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини».

Стосовно посилань апеляційної скарги на відмову позивача від фотографування, та ненадання позивачем квитанцій про сплату за надання адміністративної послуги 87,15 грн. та квитанції про сплату витрат, пов'язаних з придбанням бланкової продукції у тому числі вартість персоналізації у розмірі 120 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом України в рішенні від 03.12.2013 року по справі №21-416а13.

Відповідно до статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовуються у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права. та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно зі статтею 1 Декрету Кабінету міністрів України від 21.01.1993 року №7-93 «Про державне мито» (далі - Декрет )платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

До об»єктів справляння державного мита належить, зокрема, державне мито за видачу громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон або продовження строку його дії у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 10х17 грн. (статті 2,3 Декрету).

Разом з цим у пункті 27 розділу 1 Переліку визначено розмір плати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що становить 87 грн. 15 коп.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про те, що сплата установленого декретом Державного мита покриває вартість витрат, пов'язаних із учиненням відповідачем дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка), тому він не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

Посилання апеляційної скарги на не врахування судом першої інстанції дій постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 року №152 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов КМУ» затверджено перелік постанов які втрачають чинність, зокрема постанови Кабінету міністрів України від 31.03.1995 року №231 «про затвердження правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», колегія суддів, вважає помилковими.

Позивачем заява- анкета для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон подана у січні 2014 року, оскаржене повідомлення про відмову направлено на його адресу у жовтні 2014 року.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для врахування під час вирішення даного спору приписів даної постанови.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення відповідача у формі повідомлення про відмову у видачі позивача паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Щодо висновків суду першої інстанції про зобов'язання відповідача забезпечити позивача паспортом громадянина України для виїзду за кордон, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до абзацу 3 п.10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятків випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Колегія суддів, вважає, що повноваження відповідача щодо забезпечення позивача паспорта є дискреційними. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя, тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає що вказаний висновок суду першої інстанції є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому - підлягає скасуванню.

Захист порушеного права позивача слід здійснити шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути питання про виготовлення та видачу позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, зокрема, статті 2 КАС України, тому судове рішення підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Відповідно ч.1 cт. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановленні під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2015р. по справі № 820/18254/14 скасувати в частині зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області забезпечити ОСОБА_1 паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

В цій частині прийняти нову постанова, якою позов задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області повторно розглянути питання виготовлення та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2015 року по справі № 820/18254/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Бартош Н.С. Мельнікова Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 17.04.2015 р.