Справа № 804/2378/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2015 р. Справа № 804/2378/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача Поєдинка О.В.,
представника відповідача Семенко Т.В.,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2015 відкрито провадження по адміністративній справі № 804/2378/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 20.02.2015.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України АА № 900221, належним чином засвідчена копія якої знаходиться в матеріалах справи, видами діяльності ТОВ «Меноріта» є: виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу (основний) (Код КВЕД 30.20); Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням (Код КВЕД 46.69); Оптова торгівля хімічними продуктами (Код КВЕД 46.75); Оптова торгівля відходами та брухтом (Код КВЕД 46.77); Неспеціалізована оптова торгівля (Код КВЕД 46.90); Відновлення відсортованих відходів (Код КВЕД 38.32).
Суд не погоджується із висновками, які зроблені податковим органом у акті перевірки від 04.11.2014 № 600/28-01-47-36575022, з огляду на наступне.
Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Стаття 30 Податкового Кодексу України визначає податкову пільгу, як передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2. ст. 30 ПК України, у редакції яка діяла на момент спірних правовідносин).
Як встановлено пунктом 30.3 вищевказаної статті Податкового кодексу України платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.
Податкова пільга надається шляхом: а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; б) зменшення податкового зобов'язання після нарахування податку та збору; в) встановлення зниженої ставки податку та збору; г) звільнення від сплати податку та збору (п. 30.9 ст. 30 ПК України).
Відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, тимчасово до 1 січня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00), а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Операції з вивезення в митному режимі експорту товарів, зазначених у цьому пункті, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.
Таким чином, операції з постачання відходів та брухту чорних і кольорових металів звільняються від оподаткування ПДВ за наявності їх в Переліку, який повинен затверджуватися Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Закону Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 12.01.2011 № 15 «Про затвердження переліку відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 1 січня 2014 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість».
Законом України від 19.12.2013 № 713-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо ставок окремих податків», між іншим, в абзаці першому пункту 23 цифри та слова «1 січня 2014 року» було змінено цифрами та словами «1 січня 2015 року», а після слів та цифр «(крім брикетів та гранул товарної під категорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00)» доповнено словами та цифрами «а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД».
При цьому даний пункт, як і раніше, передбачав, що перелік таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджується Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, дію пункту 23 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в частині звільнення операцій з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00), а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД, було продовжено до 01.01.15, законом № 713, що набрав чинності 01.01.2014.
Проте, постанова Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 15, якою був затверджений перелік відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких звільняються від оподаткування ПДВ, діяла до 01 січня 2014 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.2014 № 43 було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 № 15, а саме: у назві та пункті 1 постанови цифри і слово «1 січня 2014 року» замінити цифрами і словом «1 січня 2015 року».
Зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 № 15 було внесено постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.2014 № 43, яка набрала чинності 18.02.2014.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.
Принцип верховенства права означає, що закон має вищу юридичну силу стосовно всіх інших нормативно-правових актів, які повинні відповідати закону. У зв'язку з цим інші нормативні акти називають підзаконними актами, якими є, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України.
Отже, норми Податкового кодексу України мають вищу юридичну силу, ніж норми постанов Кабінету Міністрів України, які деталізують окремі положення Податкового кодексу України.
Таким чином, відсутність переліку відходів та брухту чорних і кольорових металів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України в період з 01.01.2014 по 17.02.2014 за умови наявності норми Податкового кодексу України, що регулює питання звільнення від оподаткування операцій з постачання зазначених товарів в той самий період, не дає підстав вважати вказані операції такими, що підлягають оподаткуванню.
Аналогічну позицію займає і Державна фіскальна служба України у листі від 04.08.2014 № 1134/7/99-99-10-04-02-17 «Щодо практичного застосування положень абзацу першого п. 23 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України».
У відповідності до п. 53.1 ст. 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.
Згідно п. п. 4.1.4. п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно - правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно - правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Разом з тим, відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма ПК України чи іншого нормативно - правового акта, виданого на його підставі, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Оскільки Державна фіскальна служба України до видання листа від 04.08.2014 № 1134/7/99-99-10-04-02-17 та після нього висловлювала іншу правову позицію (листи від 20.05.2014 № 4488/10/26-15-11-01-06, від 30.07.2014 № 626/6/99-99-19-03-02-15 та від 31.10.2014 року № 5954/6/99-99-19-03-02-15), в той же час вказаний лист від 04.08.2014 № 1134/7/99-99-10-04-02-17 не був відкликаний, зазначене дає підстави для неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків, а тому суд вважає за необхідне застосувати вказаний вище принцип податкового законодавства.
Аналогічну позицію стосовно можливості застосування зазначено вище принципу презумпції правомірності рішень платника податку в аналогічних випадках (наявність різних за суттю роз'яснень податкового органу з одних і тих самих питань) займає і Верховний Суд України, яка викладена у постанові від 28.10.2014 у справі № 21-320а14.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,
Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меноріта» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 10 березня 2015 року.

Суддя О.В. Царікова