Справа № 2а-8725/11/1370
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 р. Справа № 876/66/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року по справі № 2а-8725/11/1370 за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом, яким просило стягнути з Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" основний борг в сумі 695 228,87 грн., та пеню 128 326,55 грн., загалом 823 555,42 грн..

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Державне підприємство "Стрийський вагоноремонтний завод" постанову суду першої інстанції оскаржило, подало апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою в задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» є підприємством залізничного транспорту, у зв'язку з чим створення робочих місць для працевлаштування інвалідів проводиться відповідно до вимог частини четвертої статті 15 Закону України «Про залізничний транспорт» у розмірі чотирьох відсотків від числа працівників, зайнятих на підсобно-допоміжних роботах. Протягом 2008-2009 років на підприємстві існували вакантні місця для працевлаштування інвалідів, про що повідомлявся Стрийський міськрайонний центр зайнятості у відповідних звітах. Однак на зазначені вакансії центром зайнятості не було направлено необхідної кількості кандидатів-інвалідів. Вважає, що в діях підприємства відсутній факт правопорушення, за який застосовуються адміністративно-господарські санкції, оскільки центр зайнятості не скеровував підприємству інвалідів для працевлаштування, а підприємством вживались заходи по пошуку інвалідів для працевлаштування.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 26 квітня 2011 року Львівським обласним відділенням фонду соціального захисту інвалідів проведено позапланову перевірку ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» виконання статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», про що 27 квітня 2011 року складено акт.

Як вбачається з акту перевірки, згідно зі звітом форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008 рік, наданим підприємством до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві становить 688 осіб, з них інвалідів 37 осіб. Під час перевірки встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників становила 1283 особи, кількість працюючих інвалідів 33 особи.

Згідно зі звітом форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік - середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві становить 525 осіб, з них інвалідів 39 осіб. Під час перевірки встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників становила 1248 осіб, кількість працюючих інвалідів 39 осіб.

Перевіркою виявлено, що встановлений норматив робочих місць для інвалідів на 2008 та 2009 роки підприємством не виконано.

На підставі встановлених порушень підприємству визначено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 та 2009 роках.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно: - розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів; - здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з позицією Верховного Суду України (Постанови № 21-60а11 від 20.06.2011 року; № 21-105а12 від 26.06.2012 року; № 21-95а13 від 02.04.2013 року) обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому такими заходами є подання підприємством до центру зайнятості звітів по формі 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, тобто факт повідомлення компетентного держаного органу про виділення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Інформування центру зайнятості про створення/наявність місць для працевлаштування інвалідів здійснюється шляхом щомісячного подання звітів форми №3-ПН, де в графі «Додаткові вимоги» (колонка №15 «Окрема категорія громадян у рахунок броні, а також інваліди, пенсіонери студенти та інші) розділу «Характеристика вакантного місця» ставиться відмітка про те, що дана вакансія призначена (створена, виділена) для працевлаштування саме інвалідів.

Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 19.11.2013 року у справі № 21-397а13 висловлено позицію, що звіти до центру зайнятості форми 3-ПН підприємством повинні подаватися щомісячно.

Проте, з досліджуваних копій звітів форми № 3-ПН, які подавалися підприємством до центру зайнятості не щомісяця, зокрема подавались у травні, липні, серпні, вересні 2008 року та у лютому, квітні, травні, червні, вересні, грудні 2009 року (а.с.117-134), також з опублікованих в газетах оголошень не вбачається, що підприємством створено вакансії для працевлаштування інвалідів та що на запропоновані в оголошеннях вакантні посади можливе працевлаштування інваліда.

Оскільки при поданні звітів до центру зайнятості підприємство не зазначило про наявні для інвалідів вакансії, то у центру зайнятості не було правових підстав для направлення інвалідів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" заборгованості в сумі 823 555,42 грн. є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року по справі № 2а-8725/11/1370 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Р.Б. Хобор