Справа № 207/5387/14-а(2-а/207/181/14)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" квітня 2015 р. справа № 207/5387/14-а(2-а/207/181/14)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А. ,

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

на постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 р.

у справі № 207/5387/14-а(2-а/207/181/14)

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про зобов'язання перевести з пенсії за віком на наукову пенсію за віком з 07 квітня 2014 року.

Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позов задоволено частково. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська призначити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» починаючи з 28 травня 2014 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову в задоволені адміністративного позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1, є громадянином України, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Пенсію за віком призначено з 24 травня 1993 року та її виплату припинено у серпні 1997 року на підставі особистої заяви позивача, у зв'язку з від'їздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, зобов'язано відповідача поновити виплату пенсії позивачу.

На виконання судових рішень, у березні 2014 року управлінням Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області проведений розрахунок пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 09 квітня 2012 року та здійснено нарахування доплати.

07 квітня 2014 року, позивач через представника ОСОБА_2, діючої на підставі довіреності, звернувся до управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію передбачену Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність» з наданням відповідних документів, у тому числі довідки про період роботи, підтвердження стажу науково-педагогічної роботи, заробітну плату, тощо.

Відповідно до листів управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська від 18 липня 2014 року №50/М-04-04 та 28 жовтня 2014 року №87/М-04-07, позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію науково-педагогічного працівника згідно з Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність» у зв'язку з відсутністю законних підстав, посилаючись на те, що рішення Конституційного Суду України № 25-пр/2009 від 07 жовтня 2009 року поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон та подані документи про переведення на інший вид пенсії не відповідають Порядку надання документів, необхідних для переведення з одного виду на інший, а саме: відсутні документи про місце проживання (реєстрації) позивача (а.с. 10-12).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що переведення з одного виду пенсійного забезпечення за віком на інший не може залежати від місця перебування особи та наявності в нього паспорту з реєстрацією в Україні, позивач має вже має право на пенсійне забезпечення в Україні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачалося, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Другим реченням статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачалось, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 положення пункту 2 частини 1 статті 49 та положення другого речення статті 51 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Частиною 2 статті 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положення вищезазначених норм пенсійного законодавства впливають на інтереси осіб яким вже була призначена пенсія та які після її призначення проживають за кордоном.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Відповідно до положень пункту 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (в редакції на час виникнення спірних відносин, надалі - Порядок), днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

За змістом пункту 15 Порядку, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

При поновленні виплати раніше призначеної пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до відповідних документів особа додає: а) документи про страховий стаж, який не врахований у пенсійній справі, після призначення пенсії за період роботи до 01.01.2004 (за період роботи, починаючи з 01.01.2004, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних системи персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3); б) довідку про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу до 01.07.2000, а починаючи з 01.07.2000 індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3; в) документи про виникнення обставин, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміни кількості членів сім'ї, які перебували па утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім'ї і надбавку па догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Таким чином, перехід на інший вид пенсії здійснюється за матеріалами, що є в пенсійній справі, із врахуванням додатково наданих документів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював у Дніпродзержинському державному технічному університеті (IV рівня акредитації) з 09 січня 1968 року по 30 квітня 1997 року, на посадах: старший науковий співробітник науково-дослідного сектору кафедри автоматизації виробничих процесів, доцент кафедри автоматизації виробничих процесів, старший науковий співробітник науково-дослідного сектору кафедри хімічної технології палива, доцент кафедри економіки і організації виробництва, професор кафедри економіки організації виробництва, завідувач кафедри хімічної технології палива, професор кафедри економіки і організації виробництва, професор кафедри економіки, менеджменту і маркетингу, що передбачені пунктом 2 Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організації, вищих навчальних закладів III-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №257 від 04 березня 2004 року (а.с. 13-16).

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність» науково-педагогічна діяльність - педагогічна діяльність у вищих навчальних закладах та закладах післядипломної освіти III-ІV рівнів акредитації, пов'язана з науковою та (або) науково-технічною діяльністю. Науковий працівник - вчений, який за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації. Науково-педагогічний працівник - вчений, який за основним місцем роботи займається професійно педагогічною та науковою або науково-технічною діяльністю у вищих навчальних закладах та закладах післядипломної освіти IV рівнів акредитації.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку, зокрема, чоловікам після досягнення 62 роки за наявності стажу наукової роботи не менш як 20 років. Перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-ІV рівнів акредитації, перебування па яких дає право па призначення пенсії та виплат грошової допомоги у разі виходу па пенсію відповідно до цієї статті, затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням положень статтей 22-1, 22-2 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 Переліку посад наукових ( науково-педагогічних) працівників підприємства, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу па пенсію відповідно до статті 24 ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №257 від 04 березня 2004 року, до вказаних посад у вищих навчальних закладах III-ІV рівнів акредитації, зокрема, належить викладач та старший викладач.

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що посади на яких працював позивач відноситься до переліку посад, перебування на яких дає право на призначення пенсії за статті 24 Закону України « Про наукову і науково-технічну діяльність».

Разом з цим, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог заявлених поза межами шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Так, суд першої інстанції дійшовши висновку, що частина позовних вимог заявлена з пропуском строку подання адміністративного позову, не правильно застосував наслідки пропущення такого строку.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Враховуючи відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, позовні вимоги за період з 07 квітня 2014 року по 27 травня 2014 року розгляду не підлягають.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 07 квітня 2014 року по 27 травня 2014 року, як ухвалену в цій частині з порушенням норм процесуального права, прийняти нове рішення про залишення частини позовних вимог за період з 07 квітня 2014 року по 27 травня 2014 року без розгляду та в іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 07 квітня 2014 року по 27 травня 2014 року, залишивши позовні вимоги за період з 07 квітня 2014 року по 27 травня 2014 року без розгляду.

В іншій частині постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко