Справа № 819/507/15-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/507/15-a

24 квітня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Калиняк О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи Кащишин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Держземагентства у Тернопільській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області про визнання протиправною відмови від 11.09.2014 року у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язання повторно розглянути питання про погодження проекту землеустрою земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Розпорядженням голови Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області від 11.07.2012 року № 515-од ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,20 га, з них 0,20 га ріллі, у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду Добрівлянської сільської ради. В подальшому 16.07.2014 року позивач звернувся до державного підприємства «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Розроблений проект землеустрою було направлено до відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області для його затвердження. Відповідачем листом від 11.09.2014 року № 2588/11/11 було відмовлено у погоджені проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка на яку претендує позивач, вже зареєстрована у Державному земельному кадастрі із присвоєнням кадастрового номера. Не погоджуючись із відмовою відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області позивач звернувся до суду.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на положення статті 186-1 Земельного кодексу України та вважає відмову відповідача у погодженні проекту землеустрою протиправною і необґрунтованою, оскільки вона не містить посилання на відповідний закон чи нормативно-правовий акт, що регулює відносини у відповідній сфері.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у адміністративному позові, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти адміністративного позову від 31.03.2015 року, пояснення від 16.04.2015 року (а. с. 48-49, 61), в яких зазначив, що відмова у погодженні проекту землеустрою є правомірною, оскільки земельна ділянка, на яку подана документація позивачем, вже зареєстрована в Державному земельному кадастрі за іншим власником ОСОБА_5 Так, згідно з даними Державного земельного кадастру, отриманими в порядку взаємообміну інформацією з органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, та органу державної реєстрації прав у відповідності до статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», по земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 зареєстровано 25.06.2014 року право власності за громадянкою ОСОБА_5, земельна ділянка на території Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області загальною площею 0,6009 га надана ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка, на яку претендував ОСОБА_3 накладається та є частиною земельної ділянки, яка з 25.06.2014 року перебуває у власності ОСОБА_5, що встановлено відповідачем співставивши у програмі геодезичної інформаційної системи GIS 6 координати обмінних файлів земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_5 за кадастровим номером НОМЕР_1, та координати ділянки, на яку був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,20 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду Добрівлянської сільської ради Заліщицького району ОСОБА_3

Представник відповідача у судове засідання не прибув, відповідач одночасно з запереченнями проти позову від 31.03.2015 року та письмовими поясненням від 16.04.2015 року (а. с. 48-49, 61) подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Відтак, розгляд справи здійснювався за відсутності представника відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у письмових поясненнях від 15.04.2015 року (а. с. 64-67) та зазначила, що земельна ділянка, на яку претендує позивач вже передана іншій особі ОСОБА_5, за якою зареєстровано право власності на цю земельну ділянку. Так, на підставі заяви ОСОБА_5 від 22.11.2013 року та поданих документів, які були перевірені і відділом Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області, Головним управлінням Держземагентства у Тернопільській області надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,80 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Добрівлянської сільської ради Заліщицького району, а в подальшому 08.05.2014 року прийнято рішення про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_5 Враховуючи, те що земельна ділянка площею 0,20 га, на яку претендує позивач, вже перебуває у власності ОСОБА_5, відділ Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області правомірно відмовив у погодженні проекту землеустрою щодо цієї ж земельної ділянки.

Представник третьої особи просила у позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, 13.06.2012 року звернувся до Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. До заяви долучалась схема розміщення земельної ділянки (а. с. 124, 127).

Розпорядженням голови Заліщицької районної державної адміністрації від 11.07.2012 року № 515-од ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,20 га, з них 0,20 га ріллі, у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду Добрівлянської сільської ради. Також, доручено замовити в землевпорядній організації проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та подати розроблений проект на затвердження до Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області (а. с. 6).

16.07.2014 року позивач звернувся до державного підприємства «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» для виконання робіт по розробленню проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки. Державним підприємством «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Даний проект був направлений до відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області для його подальшого погодження (а. с. 9-25).

Листом № 2588/11/11 від 11.09.2014 року відділ Держземагентства у Заліщицькому районні Тернопільської області відмовив у погодженні даного проекту, оскільки на бажаному місці розташування земельної ділянки на території Добрівлянської сільської ради вже зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи та пояснень представника третьої особи, земельна ділянка, площею 0,20 га, на яку претендував позивач, накладається з земельною ділянкою, площею 0,6009 (є частиною такої земельної ділянки), яка з 25.06.2014 року перебуває у власності ОСОБА_5 (а. с. 62-63, 68).

Щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5, то судом встановлено, що 22.11.2013 року остання звернулась до Головного управління Держземагентства у Тернопільській області з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,80 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Добрівлянської сільської ради Заліщицького району, до якої, зокрема, долучались викопіювання з чергової кадастрової карти з зазначенням місця розташування земельної ділянки (а. с. 69-72). Також до Головного управління Держземагентства у Тернопільській області у відповідності до вимог наказу Держземагентства України від 28.02.2013 року №72 «Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб» надійшло інформування відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області щодо перевірки поданих матеріалів (а. с. 135).

За результатами представлених матеріалів Головним управління Держземагентства у Тернопільській області 20.12.2013 року прийнято наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_5 орієнтовною площею 0,80 га на території Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (а. с. 74), а в подальшому 08.05.2014 року прийнято рішення про затвердження документації із землеустрою та передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,6009 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (землі резервного фонду - рілля), розташованої за межами населеного пункту на території Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області (а. с. 74-75). 25.06.2014 року ОСОБА_5 проведено державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав (а. с. 68).

Таким чином, у спірному випадку має місце накладання земельної ділянки ОСОБА_3 з земельною ділянкою ОСОБА_5 (перша земельна ділянка є частиною другої, повністю нею охоплюється). Такі обставини підтверджуються викопіюванням з програми геодезичної інформаційної системи GIS 6, в якому відображені координати (межі) земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_5 за кадастровим номером НОМЕР_1 та координати ділянки, на яку був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,20 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду Добрівлянської сільської ради Заліщицького району ОСОБА_3 (а. с. 62-63).

Саме у зв'язку з тим, що земельна ділянка, на яку претендував позивач, вже перебуває у власності іншої особи, що встановлено відповідачем при вирішенні питання щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3, позивачу і було відмовлено у погодженні проекту землеустрою.

При прийняті постанови суд застосовує до спірних правовідносин наступні правові норми.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно пункту 12 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Повноваження місцевих державних адміністрацій щодо розпорядження землями державної власності передбачались і статтею 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року № 586-XIV.

З 01.01.2013 року відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року № 5245-VI повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, було передано Державному агентству земельних ресурсів України та його територіальним органам.

Відтак, у спірному випадку щодо однієї і тієї ж земельної ділянки були прийняті рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до 01.01.2013 року (а саме 11.07.2012 року) Заліщицькою районною державною адміністрацією ОСОБА_3, після 01.01.2013 року (а саме 30.12.2013 року) Головним управлінням Держземагентства у Тернопільській області ОСОБА_5

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України, частина восьма якої передбачає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Частиною п'ятою статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (частина шоста статті 186-1 Земельного кодексу України).

Як встановлено судом підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою позивачу було те, що на бажаному місці розташування земельної ділянки на території Добрівлянської сільської ради вже зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 за іншим власником.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

У спірному випадку земельна ділянка, на яку претендував позивач є частиною земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_5, і на момент звернення ОСОБА_3 до відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільької області земельна ділянка ОСОБА_5 була сформована, винесені в натурі межі земельної ділянки, інформація про неї внесена до Державного земельного кадастру, присвоєно кадастровий номер земельної ділянки, проведено державну реєстрацію речового права на земельну ділянку, а тому, на переконання суду, відповідач правомірно відмовив погодити позивачу проект землеустрою на земельну ділянку, яка є частиною земельної ділянки ОСОБА_5 Крім того, право власності ОСОБА_5 на момент вирішення питання щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу не було скасоване, та є чинним на даний час.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VІ, чинного з 01.01.2013 року, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки.

Тобто в подальшому, навіть у разі погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, позивач не зможе зареєструвати таку земельну ділянку, тобто внести до Державного земельного кадастру відомості про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, через ту саму обставину: знаходження даної земельної ділянки, в межах іншої земельної ділянки, оскільки відповідно до частини шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» це є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки.

Крім того, суд зауважує, що факт надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не ставить позивача у привілейоване становище у випадку реалізації іншими громадянами права на приватизацію спірної земельної ділянки, оскільки чинне земельне законодавство не передбачає процедури резервування земельних ділянок за особою, якій надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою такої земельної ділянки.

При цьому, суд не бере до уваги позицію представника позивача, що земельна ділянка, на яку претендував позивач, та земельна ділянка ОСОБА_5 не перетинаються, і є різними земельними ділянками з огляду на те, що в матеріалах справи є витяги (викопіювання) з геодезичної інформаційної системи, які містять межі цих двох земельних ділянок і підтверджують факт накладання (а. с. 62-63).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» геоінформаційна система - інформаційна (автоматизована) система, що забезпечує збирання, оброблення, аналіз, моделювання та постачання геопросторових даних; геопросторові дані - набір даних про геопросторовий об'єкт; геопросторовий об'єкт - об'єкт реального світу, що характеризується певним місцеположенням на Землі і визначений у встановленій системі просторово-часових координат. Таким чином, відомості даної геоінформаційної системи дають можливість відслідкувати наявність/відсутність накладок земельної ділянки із суміжними ділянками.

Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що оскільки спірна земельна ділянка на момент вирішення питання про погодження проекту землеустрою про передачу земельної ділянки ОСОБА_3 вже передана у власність з оформленням документів про право власності на неї іншій особі, то відділом Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області правомірно відмовлено у погодженні проекту землеустрою про надання земельної ділянки позивачу, в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною відмови від 11.09.2014 року у погодженні проекту землеустрою слід відмовити. З огляду на наведене, не підлягає до задоволення і похідна вимога про зобов'язання відділ Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області повторно розглянути питання про погодження проекту землеустрою земельної ділянки.

Отже, за вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов до переконання, що викладені в позовній заяві доводи є необґрунтованими, а позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до відділу Держземагентства у Заліщицькому районі Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Держземагентства у Тернопільській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова складена 29 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.