Справа № 807/2779/13-а
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року Справа № 876/14557/13
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Гудима Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерство внутрішніх справ України, управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов'язання провести виплату одноразової грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Міністерство внутрішніх справ України, управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в якому просив визнати рішення Міністерства внутрішніх справ України №15/5-4015 від 11.07.2013 р. нечинним та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України провести виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вимог ст.. 23 Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007 р.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що статтею 23 Закону України «Про міліцію» встановлено,що у разі травами, заподіяної працівнику міліції під час виконання службових обов'язків, а також встановлення інвалідності, яка настала від захворювання, яке настало в період проходження служби в ОВС, але не пізніше ніж через, три місяці після звільнення зі служби, чи після закінчення цього строку, або в наслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в ОВС залежно від ступеня втрати працездатності потерпілому виплачується одноразова грошова допомога в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України і такі умови визначив у постанові уряду №707 від 12.05.2007 р, В обох актах зазначено, що їх дія поширюється як на працюючих працівників міліції так і на бувших працівників міліції - пенсіонерів міліції. Не поширюється тільки на осіб задіяних до виконання Міжнародних миротворчих операцій та, що виплата не проводиться тільки у трьох випадках: у зв'язку з засудженням, вчинення самогубства та в наслідок самозаподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

У 1985 р. при виконанні службових обов'язків по охороні громадського порядку, коли він був застрахований, було заподіяно травму. У 1987-1988 рр. він захворів і змушений був звільнитись з роботи, Від цього захворювання у 2010-2011 рр. йому встановлено першу групу інвалідності, тому вважає, що за травму йому слід було виплатити страхову суму, а за інвалідність одноразову грошову допомогу.

Згідно чинного цивільного законодавства України та колишнього Союзу РСР позовна давність на вимоги відшкодування за ушкодження здоров'я не поширюється. Особа вправі в любий час пред'явити вимоги щодо оплати.

Однак, колегія суддів, ухвалюючи рішення, причини відмови не наводить.

На підставі викладеного просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміні стративного суду від 26.09.2013 р. та винести нову, якого задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи т а доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.1988 року ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ. Згідно довідки Мукачівської міжрайонної МСЕК серії НОМЕР_1 від 20 серпня 2010 року позивачу встановлено І групу інвалідності безтерміново. Згідно з висновками МСЕК інвалідність настала внаслідок захворювання, яке сталося під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Відповідно довідки обласної контрольної МСЕК серії НОМЕР_2 від 14 травня 2012 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 90%. Відповідно позивач звертався до керівництва УМВС України в Закарпатській області з проханням надати висновок МВС України про проведення виплати одноразової грошової допомоги як інваліду І групи внаслідок захворювання, яке сталося під час виконання службових обов'язків в органах внутрішніх справ, але УМВС України в Закарпатській області відмовлено в наданні такого висновку.

Крім того судом з'ясовано, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року було зобов'язано УМВС України в Закарпатській області подати висновок МВС України щодо можливості проведення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно УМВС України в Закарпатській області до МВС України було направлено висновок № 5/41-17 про можливість проведення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Рішенням № 15/5-4015 від 11.07.2013 року МВС України повернуто без права на виплату матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, оскільки особи, звільнені зі служби з органів внутрішніх справ до набуття чинності Законом України «Про міліцію» не мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

У даній спірній ситуації судом першої інстанції правильно зазначено, що питання щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю регулюються ст. 23 Закону України «Про міліцію» та постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 «Про затвердження порядку та Умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції». Виплати згідно з вказаною постановою здійснюються з 1 січня 2007 р. (ч. 2 зазначеної постанови).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку,що сталися під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Частиною 2 вказаного Переліку визначено які саме службові обов'язки, пов'язані з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Відповідно до ч. 7 Порядку працівник міліції може пред'явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

При цьому суд правильно вважав, що одноразова грошова допомога є різновидом страхової виплати, право на отримання якої мають особи, які були застраховані на підставі ст. 23 Закону України «Про міліцію», Постанови Кабінету Міністрів України №59 від 29.06.1991 року «Про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ».

Отже право на виплату одноразової грошової допомоги у працівників міліції та пенсіонерів міліції виникає на підставі ст. 23 Закону України «Про міліцію», а порядок проведення такої виплати визначений підзаконним нормативно-правовим актом, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707.

Оскільки Закон України «Про міліцію» прийнятий Верховною Радою УРСР 20 грудня 1990 року та введений в дію з 01 січня 1991 року, за винятком ст.8, пунктів 10-12 статті 11, статей 18 і 23, постановою Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про міліцію» від 25 грудня 1990 року і стаття 23 набирає чинності після прийняття відповідних актів законодавства, Відповідно 29 червня 1991 року Кабінетом Міністрів УРСР прийнято постанову № 59 «Про порядок та умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ» (скасована постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707), тобто ст. 23 Закону України «Про міліцію» набрала чинності 29 червня 1991 року. То з урахуванням положень ч. 1 ст. 58 Конституції України, згідно якої, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи суд першої інстанції підставно вража, що оскільки позивач звільнився ще в 1988 році, тобто до прийняття вище зазначених законодавчих актів, то підстав для одержання одноразової грошової допомоги не має, а відтак і відсутні підстави для задоволення позову.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2013 року по справі № 807/2779/13-а- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Л.Я. Гудим

Повний текст ухвали виготовлений 24.04.2015 року