Справа № 2а-1222/11(2а/1314/11/12)
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2015 р. м. Київ К/800/2525/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

за участю:

секретаря Маджар О.М.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача неприбуття

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 25 квітня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року

справа № 2а/1314/11/2012 (115061/12/9104)

за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6

до Мостиської міської ради

треті особи релігійна громада УГКЦ в м. Мостиська, Акціонерне товариство закритого типу «Ремонтно-будівельна компанія «Гарант-1», Самбірське бюро технічної інвентаризації

про визнання протиправним та скасування рішень

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2008 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до Мостиського районного суду Львівської області з адміністративним позовом до Мостиської міської ради, треті особи: релігійна громада УГКЦ в м. Мостиська, Акціонерне товариство закритого типу «Ремонтно-будівельна компанія «Гарант-1», Самбірське бюро технічної інвентаризації, про визнання протиправними та скасування рішень Мостиської міської ради від 10.06.1993 «Про повернення майна Греко-католицької громади м. Мостиська» і Виконавчого комітету Мостиської міської ради від 25.02.2003 «Про надання дозволу громаді Мостиської церкви Святого Юра на проведення реконструкції, надання дозволу на зміну нежитлового приміщення в житлове та на виготовлення проекту реконструкції даного приміщення».

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 25.04.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2 оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просила скасувати вказані судові акти з мотивів порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована переважно тим, що будинок АДРЕСА_1 на час прийняття оспорюваного рішення відповідачем від 10.06.1993 «Про повернення майна Греко-католицької громади м. Мостиська» перебував у державній власності. Водночас, законним власником спірного будинку НОМЕР_1 в цілому на підставі договору купівлі - продажу майна Городоцького підрядно-спеціального ремонтно-будівельного управління від 22.04.1994 № 014/94 і надалі залишається АТЗТ «Ремонтно-будівельна компанія «Гарант-1».

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, позивачі проживають у будинку АДРЕСА_1 з 1977 року.

Рішенням Виконавчого комітету Мостиської міської ради від 14.03.1980 ОСОБА_4 як особу, що працює у Мостиській рембудільниці Городоцького Ремонтно - будівельного управління та його родину, яка мешкає у відомчому будинку, поставлено на квартирний облік на одержання житлової площі. На час прийняття спірного рішення відповідачем, будинок АДРЕСА_1 перебував на балансі Городоцького РБУ та використовувався як сімейний гуртожиток. Відповідно до акта прийому - передачі від 10.09.1996 та інших матеріалів справи спірна будівля НОМЕР_1 є приміщенням контори - цегляним, одноповерховим будинком загальною площею 188,4 кв.м.

На звернення громади греко-католицької церкви м. Мостиська та відповідно до Указу Президента України від 04.03.1992 № 125 «Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна», рішенням XIV сесії XXI скликання Мостиської міської ради від 10.06.1993 «Про повернення майна Греко-католицької громади м. Мостиська» вирішено Городоцькому РБУ до 01.07.1993 вивільнити приміщення Мостиської рембудільниці, доручено виконкому міської ради вирішити питання вивільнення житла на території плебанії до 01.09.1993 однієї квартири із наступним вивільненням другої, а також зобов'язано Самбірське БТІ зареєструвати будинок НОМЕР_1 за громадою УГКЦ м. Мостиська та видати документи на право власності.

Вказане рішення відповідача було у добровільному порядку виконане АТЗТ «РБК «Гарант - 1» як правонаступником Городоцького Ремонтно - будівельного управління і право власності на приміщення по АДРЕСА_1 в цілому було зареєстровано за церковною громадою УГКЦ м. Мостиська. Передача будинку по АДРЕСА_1 у власність церковної громади УГКЦ м. Мостиська була здійснена на підставі акта прийому - передачі від 10.09.1996, складеного за участю представників АТЗТ РБК «Гарант - 1», що, на думку судів попередніх інстанцій, свідчить про вільне волевиявлення власника цієї будівлі, розпорядитися своїм майном.

Також суд першої інстанції встановив, що відповідно до статей 8, 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», Указу Президента України від 04.03.1992 № 125/92 «Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна», постанови Ради Міністрів України від 05.04.1991 № 83, розпорядження Президента України від 22.06.1994 № 53/94-рп «Про повернення релігійним організаціям культового майна», що видане на виконання статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», пункту 6 постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (в редакції від 23.12.1993), визначалась дата 01.12.1997 як останній день, до якого місцеві органи державної виконавчої влади було зобов'язано забезпечити передачу у безоплатне користування або повернення безоплатно у власність релігійних організацій культових будівель і майна, які перебувають у державній власності та використовуються не за призначенням.

25.02.2003 громада Мостиської церкви Святого Юра звернулась до Виконавчого комітету Мостиської міської ради із заявою про надання дозволу на проведення реконструкції нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 в житлове. Рішенням Виконавчого комітету Мостиської міської ради від 25.02.2003 надано дозвіл Мостиській церкві Св. Юра на проведення реконструкції нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 в житлове та зобов'язано виготовити проект реконструкції цього приміщення і подати його на затвердження в міську раду.

Крім того, судом апеляційної інстанції установлено, що відповідно до листа прокуратури Мостиського району Львівської області від 21.07.2008 № 103/3/ позивачі були проінформовані про прийняття відповідачем рішення від 10.06.1993 «Про повернення майна Греко-католицької громади м. Мостиська» ще у 1995 році, на виконання якого позивачам скеровувалась заява державної нотаріальної контори Мостиського району про вивільнення приміщень від 20.10.1995 № 70.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірним рішенням Мостиської міської ради про передачу релігійній громаді УГКЦ м. Мостиська приміщення будівлі АДРЕСА_1, яке належало Городоцькому РБУ, права та законні інтереси позивачів не порушені.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову передчасним з огляду на таке.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 3 КАС України відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає, зокрема, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Розглядаючи спір в частині правомірності рішення Виконавчого комітету Мостиської міської ради від 25.02.2003 «Про надання дозволу громаді Мостиської церкви Святого Юра на проведення реконструкції, надання дозволу на зміну нежитлового приміщення в житлове та на виготовлення проекту реконструкції даного приміщення», суд першої інстанції не залучив до участі у справі як другого відповідача Виконавчий комітет Мостиської міської ради, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» (чинного на час прийняття оспорюваного у справі рішення) комунальна власність становить основу місцевого господарства.

Органи місцевого самоврядування мають право серед іншого передавати об'єкти комунальної власності у тимчасове або постійне користування, оренду, продавати їх підприємствам (об'єднанням), організаціям і установам, окремим громадянам та об'єднанням громадян відповідно до законів про приватизацію, а також перерозподіляти об'єкти комунальної власності на договірній та конкурсній основі між власними підприємствами (об'єднаннями), організаціями і установами.

Водночас, Указом Президента України від 04.03.1992 № 125/92 «Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна» доручено протягом 1992 - 1993 років здійснити передачу релігійним громадам у власність чи безоплатне користування культових будівель, що використовуються не за призначенням саме Раді Міністрів Кримської АРСР, виконавчим комітетам обласних, Київської та Севастопольської міських Рад народних депутатів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що надаючи правову оцінку рішенню Мостиської міської ради від 10.06.1993 «Про повернення майна Греко-католицької громади м. Мостиська» суди попередніх інстанцій не встановили, чи станом на 10.06.1993 будинок АДРЕСА_1 перебував у комунальній власності міста Мостиська та чи відповідач був наділений повноваженнями щодо розпорядження цим майном, а також чому рішення щодо передачі цього об'єкта релігійній громаді приймав виконавчий орган міської, а не обласної ради.

Положеннями статті 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Розглядаючи справу по суті та зазначаючи про те, що позивачам про спірне рішення було відомо у 1995 році, суди попередніх інстанцій не здійснили жодної з передбачених статтею 100 КАС України процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові акти названим вимогам процесуального закону відповідають не в повній мірі.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Ві дповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Ураховуючи вказані положення правових норм адміністративного судочинства стосовно принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі та належності доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що під час нового розгляду цієї справи та прийняття рішення по суті спору суд першої інстанції зобов'язаний встановити форму власності будинку АДРЕСА_1 станом на 10.06.1993 та наявність чи відсутні у Мостиської міської ради правових підстав розпоряджатися цим майном.

Крім того, суду першої інстанції необхідно залучити до участі у справі Виконавчий комітет Мостиської міської ради, а також вирішити питання наявності чи відсутності підстав для застосування положень статті 100 КАС України з посиланням на належні докази.

Також судова колегія звертає увагу на те, що судами попередніх інстанцій усупереч вимогам частини п'ятої статті 227 КАС України не в повній мірі було ураховано висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.12.2011 (№ К-37262/10). До того ж суди попередніх інстанцій істотно порушили приписи статті 122 КАС України стосовно розгляду цієї справи в розумний строк.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Частиною першою статті 220 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій під час прийняття рішень по суті спору у цій справі було порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 231 КАС України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Мостиського районного суду Львівської області від 25 квітня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року в цій справі скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом

помічник судді М.Р. Мергель