Справа № 344/19623/14-а, 2а-344/117/15
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Справа № 876/1449/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О.,Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (далі - УПФУ в м. Івано-Франківську) щодо відмови їй в здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язати відповідача перерахувати здійснити такий перерахунок починаючи з 01.12.2013 р., відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до розміру заробітної плати працюючого судді апеляційного суду Івано-Франківської області, згідно поданих позивачем довідок, виданих апеляційним судом івано-Франківської області від 13.05.2014 р. та проводити нарахування і виплату такого щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням кожного нового розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. При цьому просить поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.01.2015 р. позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржило УПФУ в м. Івано-Франківську. Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. за № 865 (із наступними змінами), розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і надалі при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться. Окрім того, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено проведення перерахунку довічного грошового утримання, окрім суддів Конституційного Суду України. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, позивач подав клопотання про розгляд справи за її відсутності, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 07.10.2010 р. за №2596-VІ «Про звільнення суддів» ОСОБА_1, було звільнено з посади судді апеляційного суду Івано-Франківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Івано-Франківську та отримує щомісячне довічне грошове утримання згідно Закону України «Про статус суддів».

У 2013 році позивач звернулася до відповідача з заявою про проведення перерахунку довічного грошового утримання, відповідно до нової системи оплати праці суддів згідно ст.129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та на підставі довідки про заробітну плату судді у відставці, виданої апеляційним судом Івано-Франківської області.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.12.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до управління із заявою про здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у відповідності з довідками апеляційного суду Івано-Франківської області з січня 2012р. та з обґрунтуванням такого звернення відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. №3-рп.

Листом № 377/Б-8 від 05.12.2014 р. відповідач відмовив у проведенні перерахунку на тій підставі, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено проведення перерахунку довічного грошового утримання, крім суддів Конституційного Суду України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок щомісячного грошового утримання позивача повинен був здійснюватися відповідачем самостійно без отримання від позивача довідок про розмір грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді та складати 80 відсотків складових суддівської винагороди, і підставою для здійснення розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці є лише зміна розміру суддівської винагороди, а не звернення із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ст.126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією України і законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Одним із складових правового статусу професійного судді є право на відставку, а також право судді у відставці отримувати щомісячне довічне грошове утримання.

Статус судді у відставці, зокрема і порядок обчислення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається положеннями розділу Х Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статтею 138 вказаного Закону.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частина третя статті 138 вказаного Закону до внесених Законом України від 08.07.2011 р. № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змін, передбачала, наступне «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. у справі № 3-рп/2013 було визнано неконституційними частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. № 3668-VI, оскільки визначений Законом № 2453 порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено Закон № 3668-VI, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668 звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів.

Відповідно до статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, з 03.06.2013 р. правове регулювання спірних правовідносин здійснювалося відповідно до частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін внесених Законом України від 08.07.2011 р. № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», тому щомісячне довічне грошове утримання підлягає виплаті судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання передбачений на рівні підзаконного нормативно-правового регулювання. Зокрема, пунктами 3 і 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. №8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 р. №5-5), серед основних завдань і функцій Пенсійного фонду України та його органів на місцях є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати.

Також, додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. №3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначаються відомості про заробітну плату судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді є підставою для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і цей перерахунок проводиться з дня збільшення заробітної плати судді. Отже, законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цього виду виплати. З самого визначення поняття «щомісячного довічного грошового утримання» випливає, що це утримання здійснюються на постійній основи один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання (чи його перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається щомісячне довічне грошове утримання не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо поновлення пропущеного строку для звернення до суду, оскільки з 2014 року чоловік позивача переніс складне захворювання, що потребувало його госпіталізації та постійного догляду за ним зі сторони позивача, внаслідок чого позивач не мала змоги своєчасно заявити про своє порушене право. Дане твердження підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №2242/2014 та випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.05.2014 р.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належать органи державної податкової служби та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дір бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2015 року по справі №344/19623/14-а без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О. Яворський

С.П.Нос