Справа № 823/3662/13-а
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року справа № 823/3662/13-а

м. Черкаси

11 год. 45 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гараня С.М.,

при секретарі Цаплі І.Ю.,

за участю:

представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» Лисенка Ю.М. - за довіреністю,

представника відповідача Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області Барабаш О.П. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2013 р. ТОВ «Катеринопільський елеватор» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 08.11.2013 р. про зменшення від'ємного значення сум податку на додану вартість на загальну суму 1029846 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2013 р. залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 р. адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області від 08.11.2013 р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2013 р. в розмірі 1029846 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.03.2015 р. касаційну скаргу Звенигородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області задоволено частково, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

23.03.2015 р. справа № 823/3662/13-а надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду та відповідно до вимог ст.151 КАС України про автоматизовану систему документообігу, після автоматичного перерозподілу була передана судді Гараню С.М., для продовження розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки було прийнято необґрунтовано, виключно на підставі даних, встановлених перевіркою не ТОВ «Катеринопільський елеватор», а його постачальників - ФГ «Кравець», ПАП «Альтаір» та ТОВ «Вторметекспорт». В акті документальної позапланової виїзної перевірки від 30.10.2013 р. № 107/23-12-22-016/32580463 немає жодного посилання на те, що позивачем дійсно були допущені порушення Податкового кодексу України, в зв'язку з недотриманням вимог щодо ведення податкового обліку. Представник позивача також наголосив, що факт отримання товарів від своїх контрагентів підтверджується виписками по рахунку позивача, картками рахунку та квитанціями, які були надані під час перевірки та відображені в акті, транспортування товару, в свою чергу, відповідними товарно-транспортними накладними, а обсяги придбаного товару за договорами відображені в бухгалтерському та податковому обліку, в підтвердження чого надав відповідні документи підприємства, а також інші докази, якими підтверджується реальність здійснення господарських взаємовідносин позивача з контрагентами постачальниками.

В судовому засіданні представник позивача підтримав адміністративний позов та просив повністю задовольнити вимоги ТОВ «Катеринопільський елеватор».

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову товариства заперечувала повністю з підстав викладених у запереченні та просила суд залишити його без задоволення, вказуючи на те, що для відображення господарської операції в податковому обліку недостатньо самого лише її документального оформлення, господарська операція повинна фактично відбутися. Разом з тим, податковим органом отримані акти перевірок ФГ «Кравець», ПАП «Альтаір» та ТОВ «Вторметекспорт», в яких встановлені факти неможливості реального здійснення господарських операцій цими особами, а тому позивачем безпідставно включені суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за операціями з такими контрагентами, і, як наслідок, завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор», як суб'єкт господарювання - юридична особа, ідентифікаційний код - 32580463, зареєстрований 30.06.2004р. та взятий на облік в органах державної податкової служби 12.07.2004р.

Матеріалами справи встановлено, що посадовими особами Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ТОВ «Катеринопільський елеватор» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту податку на додану вартість за липень 2013 року, за наслідками якої складено акт від 30.10.2013 р. № 107/23-12-22-016/32580463.

В акті перевірки встановлені порушення п.198.1, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, а саме: ТОВ «Катеринопільський елеватор» включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість у липні 2013 р. на суму 1029846 грн., згідно податкових накладних, які виписані за операціями, що не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю та підлягають виключенню з податкового обліку, що призвело до завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за липень 2013 р. на 1029846 грн.

На підставі акту від 30.10.2013 р. № 107/23-12-22-016/32580463 Звенигородською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Черкаській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.11.2013 р. № про зменшення від'ємного значення сум податку на додану вартість на загальну суму 1029846 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 08.11.2013 р. протиправними, ТОВ «Катеринопільський елеватор» звернулось до суду для його скасування.

На час виникнення спірних правовідносин (липень 2013 р.), порядок нарахування та сплати податку на додану вартість було врегульовано Податковим Кодексом України від 02.12.2010 р. №2755-VI (надалі - ПК України).

Підпунктом 14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 ст.138 ПК України).

При цьому, відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК України).

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України, визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із аналізу наведених положень ПК України вбачається, що підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки. Тобто, законодавець пов'язує виникнення у платника ПДВ права на включення сплачених ним сум податку до податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у платника податків виникає право на віднесення вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до складу витрат з метою визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та право на податковий кредит за наявності одночасно двох умов, а саме: фактичного здійснення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) та їх підтвердження первинними документами бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV (надалі - Закон № 996) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

У відповідності до ст. 1 Закону № 996, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Під час первинного розгляду зазначеної справи судом першої інстанції, а також при перегляді його рішення судом апеляційної інстанції, останніми був зроблений висновок, що позивачем для перевірки були надані всі належні первинні документи щодо відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку, а відповідачем для обґрунтування висновків використана виключно інформація інших податкових органів, яка відображена в акті про неможливість проведення зустрічної перевірки та акті документальної позапланової перевірки. Під час перевірки відповідачем не перевірялась, вказана в даних актах перевірки інформація щодо можливого порушення податкового законодавства контрагентами позивача, а взято до уваги лише суб'єктивну думку перевіряючих.

Отже, на думку судів, в акті від 30.10.2013 р. № 107/23-12-22-016/32580463 не використано прямих та належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту та від'ємного значення між сумою податкового кредиту та податкових зобов'язань. Тобто, податковий кредит ТОВ «Катеринопільський елеватор» сформовано у відповідності до вимог Податкового кодексу України, на підставі наданих постачальниками податкових накладних, які відповідають усім передбаченим вимогам щодо їх оформлення.

Натомість, Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 11.03.2015 р. скасовуючи постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 р., а також направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції наголосив, що судами попередніх інстанцій взагалі не досліджено чи мав місце фактичний рух активів товариства або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, у зв'язку з його господарською діяльністю, в зв'язку з чим суду, при новому розгляді справи, необхідно дослідити форму, зміст, наявність або відсутність первинних документів, наявність у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності, фактичне здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця, наявність у останнього умов для здійснення господарської діяльності або навпаки відсутність такого майна, складських приміщень обладнання та виробничих потужностей, а також трудових ресурсів.

При новому розгляді зазначеної справи, суд встановив, що первинні бухгалтерські документи по господарським взаємовідносинам ТОВ «Катеринопільський елеватор» з ФГ «Кравець», ПАП «Альтаір» та ТОВ «Вторметекспорт», копії яких були надані до перевірки, а також містяться в матеріалах справи (договори поставки продукції, виписки по рахунку позивача, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні), в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між зазначеними підприємствами, а також дають змогу стверджувати, що вони відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки, містять в собі всі необхідні реквізити (назви підприємств від імені яких складені документи, назви документів та дати їх складання, зміст господарської операції та її вимірники, посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за складання первинних документів).

Суд також зазначає, що ч. 4 ст. 91 Цивільного кодексу України визначено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення в ЄДР відомостей про її припинення. Тобто, державна реєстрація юридичної особи є юридично-значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності. У відповідності до ст.8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

З огляду на вищевказане, оскільки на час взаємовідносин позивача з ФГ «Кравець», ПАП «Альтаір» та ТОВ «Вторметекспорт» (липень 2013 р.), останні були зареєстровані в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується копіями витягів є ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, які містяться в матеріалах справи, а також перебували на обліку в органах державної податкової служби, як платники фіксованого сільськогосподарського податку, не мали податкового боргу, то ставити під сумнів правомочність здійснення господарської діяльності своїми контрагентами у позивача не було підстав.

Більше того, позивач не може і не повинен нести відповідальність за якість здійснення господарської діяльності своїми контрагентами, перевіряти наявність персоналу, складів, транспорту тощо, а також не наділений повноваженнями щодо контролю за господарською діяльністю контрагента.

При розгляді справи судом були також досліджені: копія звіту ТОВ «Катеринопільський елеватор» за формою 1 ДФ, а також копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з яких суд встановив, що у спірному періоді у позивача була достатня кількість основних трудових ресурсів, виробничого обладнання, складських приміщень, тощо для здійснення господарської діяльності (операцій) з контрагентами постачальниками.

Фактичний рух активів товариства під час здійснення господарських взаємовідносин з ФГ «Кравець», ПАП «Альтаір» та ТОВ «Вторметекспорт» (у липні 2013 р.) підтверджується також дослідженою в судовому засіданні довідкою по балансу товариства станом на 31 грудня 2013 р., а також декларацією з податку на прибуток підприємства.

Таким чином, оскільки первинні бухгалтерські документи по взаємовідносинам позивача та його контрагентів відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також враховуючи підтвердження в ході розгляду справи реальності здійснення господарських операцій між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ФГ «Кравець», ПАП «Альтаір» та ТОВ «Вторметекспорт», суд дійшов висновку про правомірність включення ТОВ «Катеринопільський елеватор» сум ПДВ в розмірі 1029846 грн. до складу податкового кредиту за липень 2013 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Тобто, суд дійшов висновку, що суб'єкт владних повноважень не довів, що під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 08.11.2013 р. № він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, в зв'язку з чим, вимоги ТОВ «Катеринопільський елеватор» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 08.11.2013 р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2013 року в розмірі 1029846 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 458 (чотириста п'ятдесят вісім) грн. 81 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. У разі застосування судом частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 27.04.2015 р.