Справа № 730/145/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 730/145/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Тіслюк І.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секратеря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання у приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправним рішення відповідача про відмову в задоволенні запиту ОСОБА_3 на інформацію;

- визнання необґрунтованим віднесення відповідачем запитуваної ОСОБА_3 інформації до інформації з обмеженим доступом;

- визнання несвоєчасним надання відповідачем відповіді на запити позивача від 28.01.2015 р.;

- зобов'язання відповідача розглянути запити позивача від 28.01.2015 р. з дотриманням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та надати позивачу копії проектно-кошторисної документації з ремонту приміщень Шаповалівської ЗОШ І-ІІІ ступенів і Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів;

- притягнення посадових осіб, винних у правопорушенні, до дисциплінарної відповідальності.

Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову та ухвалити нову про задоволення позовних вимог, так як, на її думку, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.01.2015 р. позивач звернулась до відповідача із запитами про надання їй копії проектно-кошторисної документації з ремонту приміщень Шаповалівської ЗОШ І-ІІІ ступенів і Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів.

04.02.2015 р. відповідач листом № 04-65 повідомив позивача про відмову в задоволенні її запитів, оскільки запитувана нею проектно-кошторисна документація становить комерційну таємницю суб'єкта господарювання-виконавця ремонтних робіт приміщень Шаповалівської ЗОШ І-ІІІ ступенів і Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що запитувана позивачем у відповідача проектно-кошторисна документація є комерційною таємницею виконавця ремонтних робіт і має обмежений доступ, а також з того, що відповідь на запити позивача була надана відповідачем у межах строків, визначених законодавством.

При цьому, дана адміністративна справа була розглянута місцевим загальним судом як адміністративним судом.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

У п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України передбачено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Отже, з викладених норм процесуального законодавства вбачається, що адміністративні позови, пред'явлені до органів державної влади, повинні розглядатися і вирішуватися окружними адміністративними судами. При цьому, порушення правил предметної підсудності є безумовною правовою підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції і ухвалення нової постанови по суті позовних вимог.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки відповідачем у даній адміністративній справі є орган влади, то вона підсудна окружному адміністративному суду, однак, помилково була розглянута і вирішена місцевим загальним судом як адміністративним судом, що вказує на порушення судом першої інстанції правил предметної підсудності, регламентованих ст. 18 КАС України, та є безумовною правовою підставою для скасування апеляційним судом оскаржуваного рішення суду і ухвалення нової постанови по суті позовних вимог.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про доступ до публічної інформації» ( далі - Закон № 2939-VI ), «Про захист від недобросовісної конкуренції» ( далі - Закон № 236/96-ВР ).

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 1 Закону № 2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 5 Закону № 2939-VI, інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

У ст. 7 Закону № 2939-VI визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За змістом ст. 17 Закону № 236/96-ВР розголошенням комерційної таємниці є ознайомлення іншої особи без дозволу особи, уповноваженої на те, з відомостями, що відповідно до законодавства України становлять комерційну таємницю, особою, якій ці відомості були довірені або стали відомі у зв'язку з виконанням відповідних обов'язків, якщо це завдало чи могло завдати шкоди суб'єкту господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що інформація, яка становить комерційну таємницю щодо діяльності суб'єкта господарювання, не належить до публічної інформації з вільним доступом та не підлягає розголошенню без згоди такого суб'єкта господарювання, а отже, й документи, які містять таку інформацію не можуть бути надані органом влади кожному, хто до нього звернеться з таким запитом, без отримання відповідної згоди від суб'єкта господарювання, у межах комерційної діяльності якого вони були створені.

При цьому, відповідь особі на її запит про надання інформації має бути надана не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Колегія суддів встановила, що 28.01.2015 р. позивач звернулась до відповідача із запитами про надання копій проектно-кошторисної документації з ремонту приміщень Шаповалівської ЗОШ І-ІІІ ступенів і Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів / а.с. 7-8 /.

04.02.2015 р. відповідач на зазначені запити позивача надав лист-відповідь № 04-65 / а.с. 9-10 /, в якому повідомлялось про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що запитувані нею документи становлять комерційну таємницю підприємця - виконавця ремонтних робіт, є його власністю і належать до інформації з обмеженим доступом.

Дослідивши зазначені матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивач у своїх запитах від 28.01.2015 р. просила відповідача надати їй не просто окремі відомості щодо витрачання бюджетних коштів, а саме копії проектно-кошторисної документації з ремонту приміщень відповідних шкіл із зазначенням відомостей про виконані роботи і витрачені на це кошти / а.с. 7-8 /, тобто конкретні документи, які безпосередньо стосуються комерційної діяльності виконавця таких ремонтних робіт і, у відповідності з приписами ст. 5, 7 Закону № 2939-VI та ст. 17 Закону № 236/96-ВР, не можуть бути надані позивачу без його згоди.

При цьому, суб'єктом господарювання - виконавцем ремонтних робіт ФОП ОСОБА_5 така згода надана не була, а навпаки - він заперечив проти розголошення подробиць договору, укладеного між ним і відділом освіти Борзнянської районної державної адміністрації, та відомостей щодо умов розрахунків між сторонами / а.с. 22 /.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відмовляючи позивачу у наданні запитуваних нею копій проектно-кошторисної документації з ремонту приміщень Шаповалівської ЗОШ І-ІІІ ступенів і Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, ст.ст. 1, 5, 7, 22 Закону № 2939-VI, а отже, відсутні жодні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправним рішення відповідача про відмову в задоволенні запитів ОСОБА_3 від 28.01.2015 р., визнання необґрунтованим віднесення відповідачем запитуваної ОСОБА_3 інформації до інформації з обмеженим доступом, зобов'язання відповідача розглянути запити позивача від 28.01.2015 р. з дотриманням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» і надати позивачу копії проектно-кошторисної документації з ремонту приміщень Шаповалівської ЗОШ І-ІІІ ступенів і Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів та притягнення посадових осіб, винних у правопорушенні, до дисциплінарної відповідальності.

Доводи апелянта та пояснення її представника, надані апеляційному суду в судовому засіданні, про те, що звертаючись до відповідача із запитами від 28.01.2015 р. ОСОБА_3 цікавилась тільки витрачанням бюджетних коштів і не вимагала надати їй конкретні проектно-кошторисні документи, спростовуються матеріалами справи, зокрема, вказаними запитами / а.с. 7-8 /, в яких містяться чіткі вимоги про надання саме копій проектно-кошторисної документації з ремонту приміщень відповідних шкіл.

Водночас, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що зі змісту ст. 877 ЦК України вбачається, що проектно-кошторисна документація являє собою сукупність документів ( робочі креслення, проектні завдання, кошторис витрат та ін. ), в яких визначається обсяг і зміст робіт та інші вимоги, що ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Тобто, самі по собі такі документи у своїй сукупності безпосередньо стосуються комерційної діяльності виконавця робіт - суб'єкта господарювання і становлять його комерційну таємницю.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції послався на законодавчий акт, який був нечинним на момент виникнення спірних правовідносин ( Закон України «Про власність» - втрата чинності 20.06.2007 р. ), на закон, що взагалі ніколи не приймався в Україні ( Закон України «Про підприємництво в Україні» ), та фрагментарно виклав положення Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 р. № 11, що призвело до втрати їх змістовного навантаження.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими посилання апелянта на те, що відповідачем було порушено законодавчо визначений строк надання відповіді на її запити про інформацію, та звертає увагу, що відповідь на запити позивача від 28.01.2015 р. дійсно була надана відповідачем на шостий робочий день, що вказує на порушення вимог ст. 20 Закону № 236/96-ВР.

При цьому, доводи відповідача про те, що 31.01.2015 р. було скороченим робочим днем, а тому відповідь на запити позивача від 28.01.2015 р. була надана не на п'ятий робочий день - 03.02.2015 р., а на шостий - 04.02.2015 р., колегією суддів до уваги не приймаються і визнаються такими, що не спростовують факту порушення відповідачем строків, визначених у ст. 20 Закону № 236/96-ВР.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що адміністративний позов у частині позовних вимог про визнання протиправними дій відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації щодо несвоєчасного надання відповіді на запити ОСОБА_3 від 28.01.2015 р. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2015 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації щодо несвоєчасного надання відповіді на запити ОСОБА_3 від 28.01.2015 р.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено 24.04.2015 р.

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.