Справа № 808/1385/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2015 рокусправа № 808/1385/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

за участю:

представника позивача: Бурі О.Є.,

представника відповідача: Перельман І.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року у справі №808/1385/14 за позовом публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

в с т а н о в и в :

24 лютого 2014 року публічне акціонерне товариство «Запорізькій завод феросплавів» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення - рішення № від 13.02.2014 року, винесене спеціалізованою державною податковою інспекцію з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим на підставі висновків акту перевірки, що не відповідають суті спірних відносин. Також, позивач зазначає, що висновки акту перевірки ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу та на обставинах, що не відповідають дійсності, тому вказані висновки носять протиправний характер, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 13.02.2014 року, винесене спеціалізованою державною податковою інспекцію з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем було допущено порушення вимог чинного податкового законодавства при формуванні податку на додану вартість внаслідок укладення правочинів, що не підтверджені належними документами первинного бухгалтерського обліку, з метою отримання податкової вигоди. У зв'язку з зазначеним, податковим органом було правомірно відображено в висновках акту перевірки про виявлені під час проведення перевірки порушення та прийнято за наслідками перевірки податкове повідомлення - рішення, яке є законними та обґрунтованими, а відтак підстави для його скасування відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 13 січня 2014 року по 24 січня 2014 року посадовими особами СДПІ з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Запорізький завод феросплавів» з питання реальності відображення в бухгалтерському та податковому обліку господарських відносин з платниками податків ТОВ ПМТП «Промснаб» за періоди: грудень 2011 року, березень, липень, серпень 2012 року, липень 2013 року, за результатами якої складено акт перевірки від 29.01.2014 року №37/26-20/00186542.

Перевіркою встановлено порушення ПАТ «ЗФЗ»:

п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за липень 2013 року на суму 216135 грн.,

не встановлено порушень податкового законодавства по операціям з ТОВ ПМТП «Промснаб» за період: грудень 2011 року, квітень, липень, серпень 2012 року.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 13.02.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем на суму 216135 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 108067.50 грн..

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення - рішення № від 13.02.2014 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було правомірно сформовано податкову звітність з податку на додану вартість за наслідками господарських операцій з придбання послуг транспортування товару, у зв'язку з чим, підстави для збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій за перевіряємий період у відповідача відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів перевірки податковим органом зроблено висновок щодо порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України під час здійснення господарських відносин з ТОВ «Металургійна транспортна компанія» (далі ТОВ «МКТ»), в свою чергу, зазначеного висновку перевіряючи дійшли з огляду на акт перевірки контрагента ТОВ «МКТ» - ТОВ «Транспортні системи України».

Так, з огляду на акт перевірки, ТОВ «Транспортні системи України» податковий орган дійшов висновку про відсутність об'єкту оподаткування податком на додану вартість за ланцюгом постачання від ТОВ «Транспортні системи України» - ТОВ «МТК» - ТОВ «ЗФЗ», у зв'язку з чим, ТОВ «ЗФЗ» було надано ризиковий податковий кредит ТОВ «Транспортні системи України».

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач мав правовідносини з ТОВ «Металургійна транспортна компанія», оформлені договорами:

- від 01.08.2008 №90/894 щодо надання інформаційних послуг (а.с.263-265), (а також додаткові угоди від 01.08.2008, від 08.08.2008, від 28.11.2008, від 25.11.2009, від 01.12.2010, від 01.20.2010, від 23.11.2011, від 01.12.2011, від 27.11.2012, від 27.11.2013 (а.с.266-275);

- від 01.01.2011 №450к/131 на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів (а.с.226-232), (а також додаткові угоди від 27.11.2012 №7, від 01.02.2013 №8, від 27.11.2013 №12 (а.с.233-235);

- від 20.11.2011 №792 про надання послуг з транспортно-експедиторського обслуговування вантажів (а.с.206-212), (а також додаткові угоди від 27.11.2012 №6, від 27.11.2013 №8 (а.с.213, 216);

- від 17.12.2012 №225/10 про надання послуг (а.с.236-246), (а також додаткова угода від 01.08.2013 №2 (а.с.247);

- від 01.02.2013 №51 про організацію перевезень вантажів (а.с.217-224), (а також додаткова угода від 27.11.2013 №4 (а.с.225);

- від 15.02.2013 №88 про організацію перевезень вантажів (а.с.249-256), (а також додаткові угоди від 20.05.2013 №4, від 15.02.2013 №5, від 27.11.2013 №7 (а.с.257-262).

За наслідками надання послуг ТОВ «МКТ» на адресу позивача було виписано податкові накладні: №16 від 11.07.2013; №25 від 15.07.2013; №30 від 16.07.2013; №35 від 17.07.2013; №51 від 23.07.2013; №60 від 26.07.2013; №65 від 29.07.2013; №66 від 29.07.2013; №67 від 29.07.2013; №68 від 29.07.2013; №98 від 31.07.2013; №99 від 31.07.2013; №100 від 31.07.2013; №101 від 31.07.2013; №102 від 31.07.2013; №129 від 31.07.2013 (а.с.116-131) та розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної: №29 від 16.07.2013; №103 від 31.07.2013; №104 від 31.07.2013(а.с.113-115).

Обсяг наданих ТОВ «МКТ» послуг підтверджується актами виконаних робіт: №202/792/13 від 16.07.2013, №205/792/13 від 16.07.2013, №211/792/13 від 16.07.2013, №215/792/13 від 24.07.2013, №219/792/13 від 24.07.2013, №35/225/10/13, №234/792/13 від 31.07.2013, №238/798/13 від 31.07.2013, №241/792/13 від 31.07.2013 (а.с.158, 162, 166, 169, 172, 178, 193, 197, 202), переліком залізничних документів до актів виконаних робіт: за період з 01.07.2013 по 10.07.2013 включно, за період з 11.07.2013 по 20 липня 2013 року включно, за період з 01.07.2013 по 31.07.2013 включно, за період з 21.07.2013 по 31.07.2013 (а.с.159-160, 163-164, 167, 170, 173-175, 179-191, 194-195, 198-200, 203).

За отримані послуги від ТОВ «МКТ» позивачем було сплачено грошові кошти на підставі виданих ТОВ «МКТ» рахунків-фактур: №СФ-005395 від 16.07.2013, №СФ-005398 від 16.07.2013, №СФ-005404 від 16.07.2013, №СФ-005446 від 24.07.2013, №СФ-005450 від 24.07.2013, №СФ-005543 від 31.07.2013, №СФ-005510 від 31.07.2013, №СФ-005514 від 31.07.2013, №СФ-005517 від 31.07.2013 (а.с.157, 161, 165, 168, 171, 176, 192, 196, 201), факт оплати послуг підтверджується банківськими виписками від 11.07.2013, від 15.07.2013, від 17.07.2013, від 23.07.2013, від 26.07.2013, від 29.07.2013 (а.с.132-133, 135-137, 142-143, 145-146, 148-149, 151-152).

Досліджені вище документи відповідають вимогам чинного законодавства, та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість та податку на прибуток у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

Податковий орган не визнає реальність зазначених господарських операцій з огляду на зміст господарських відносин між контрагентом позивача ТОВ «МКТ» та ТОВ «Транспортні системи України».

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити вказані господарські відносини між ТОВ «МКТ» та ТОВ «Транспортні системи України» в частині здійснення експедиційних послуг на замовлення позивача.

В ході судового розгляду встановлено, що між контрагентом позивача ТОВ «МКТ» та ТОВ «Транспортні системи України» було укладено договір на надання послуг від 31.07.2012 року, відповідно до якого ТОВ «Транспортні системи України» було надано ТОВ «МКТ» послуги транспортного експедирування вантажів.

Так, у відповідності до п. 1.1 вказаного договору ТОВ «Транспортні системи України» (виконавець) у відповідності до вимог договору зобов'язується здійснити вантажні перевезення на власному (орендованому) рухомому складі, в оперативне управління (замовника) ТОВ «МКТ» для перевезень, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити послуги.

У відповідності до п. 1.2 договору замовник організовує відправлення завантажених вагонів за власний рахунок, враховуючи вартість залізничного тарифу, телеграфних послуг, додаткових зборів по станціям відправлення та призначення, якщо інше не обумовлено в додатках до даного договору.

На виконання даного договору ТОВ «Транспортні системи України» було надано власний рухомий склад для проведення транспортування товару, в оперативне управління (користування) ТОВ «МКТ», яке в свою чергу, використало зазначені вантажні залізничні вагони для надання послуг на користь позивача.

ТОВ «МКТ» також було сплачено залізничний тариф по вказаним перевезенням вантажу, як замовником послуг субекпедирування у ТОВ «Транспотні системи України», на виконання 1.2. договору від 31.07.2012 року.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ТОВ «МКТ» та ТОВ «Транспортні системи України» на вимогу суду, позивачем надано акти надання послуг, платіжні доручення, виписки по банківському рахунку ТОВ «МКТ», звіти про обсяг виконаних послуг.

Надані документи первинного бухгалтерського обліку відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити й те, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Отже, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги чинного податкового законодавства щодо формування податку на додану вартість за наслідками господарських відносин із ТОВ «МКТ» , що підтверджені складеними належним чином документами первинного бухгалтерського обліку, в тому числі податковими накладними.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року у справі №808/1385/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим