Справа № 808/9002/13-а
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2015 рокусправа № 808/9002/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу державної фінансової інспекції в Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2014 року

у справі № 808/9002/13-а

за позовом комунального підприємства «Комунальна власність» Мелітопольської міської ради Запорізької області

до державної фінансової інспекції в Запорізькій області

про часткове скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року комунальне підприємство «Комунальна власність» Мелітопольської міської ради Запорізької області звернулося у Запорізький окружний адміністративний суд з позовом до державної фінансової інспекції в Запорізькій області про скасування пункту 2 вимоги від 16 жовтня 2013 року № 08-08-14-14/8935, яким покладено обовязок відобразити в обліку кредиторську заборгованість перед міським бюджетом м. Мелітополя по надходженнях від плати за надання місця для розташування обєктів зовнішньої реклами, що перебувають у комунальній власності, та перерахувати кошти у сумі 2272484,94 грн. до міського бюджету м. Мелітополя, в іншому випадку відшкодувати до міського бюджету м. Мелітополя у повному обсязі за рахунок осіб, винних у недоотриманні міським бюджетом коштів за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів шкоду у загальній сумі 2272484,94 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, державна фінансова інспекція в Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник комунального підприємства «Комунальна власність» Мелітопольської міської ради Запорізької області у судовому засіданні заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Представник державної фінансової інспекції в Запорізькій області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Комунальна власність» Мелітопольської міської ради Запорізької області за період 01 січня 2010 року по 01 липня 2013 року, за результатами якої складено акт від 06 вересня 2013 року № 08-21/13.

На підставі акта ревізії від 06 вересня 2013 року, керуючись пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області предявлено вимогу від 16 жовтня 2013 року № 08-08-14-14/8935.

Відповідно до пункту 2 вимоги ревізією встановлено, що протягом 2010-2012 років та І півріччя 2013 року, внаслідок не приведення Мелітопольською міською радою рішення від 15 серпня 2003 року № 5 у відповідність до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами» та прийняття Мелітопольською міською радою рішень від 04 березня 2010 року № 5/8 (зі змінами, внесеними рішенням від 18 червня 2010 року № 3/14) та від 30 червня 2011 року № 3/6 (зі змінами, внесеними рішенням від 28 грудня 2011 року № 3/7), до міського бюджету здійснювалось не повне зарахування плати від надання місця для розташування обєктів зовнішньої реклами, що перебувають у комунальній власності, що призвело до недоотримання коштів міським бюджетом на загальну суму 2272484,94 грн., чим порушено пункт 13 Типових правил № 2067 та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067, у звязку з чим зобовязано відобразити в обліку кредиторську заборгованість перед міським бюджетом м. Мелітополя по надходженнях від плати за надання місця для розташування обєктів зовнішньої реклами, що перебувають у комунальній власності, та перерахувати кошти у сумі 2272484,94 грн. до міського бюджету м. Мелітополя. В іншому випадку відшкодувати до міського бюджету м. Мелітополя у повному обсязі за рахунок осіб, винних у недоотриманні міським бюджетом коштів за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів шкоду у загальній сумі 2272484,94 грн., на підставі статті 1166 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неперерахування комунальним підприємством «Комунальна власність» Мелітопольської міської ради Запорізької області плати за тимчасове користування місцем розміщення обєктів зовнішньої реклами до бюджету м. Мелітополя не спричинило збитків бюджету.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі Положення), визначено, що Державна фінансова інспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пункту 6 Положення Державна фінансова інспекція має право в установленому порядку, зокрема: предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Державна фінансова інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обовязковими для виконання службовими особами обєктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обовязковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Отже, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області предявила оскаржувані вимоги, які вказують на виявлені збитки, їх розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (21-89а14) та інших.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Апеляційну скаргу державної фінансової інспекції в Запорізькій області задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2014 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим