Справа № 750/1849/15-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/1849/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Литвиненко І.В. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові (далі - Позивач, Управління) звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області (далі - Відповідач, ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області) про: визнання неправомірними дій старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області Курильця В.І. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 11.02.2015 року ВП №44415152; скасування постанови від 11.02.2015 року про накладення штрафу у розмірі 1360,00 грн. у виконавчому провадженні № 44415152.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.03.2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивач не виконав рішення суду в повному обсязі, а тому дії Відповідача щодо винесення постанови про накладення відповідного штрафу є правомірними.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як випливає з наявних у матеріалах справи документів, старшим державним виконавцем ВПВР УДВС у Чернігівській області Курилець В.І. 14.08.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44415152 на виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 08.08.2014 року у справі № 750/11722/13-а.

Зі змісту постанови від 14.08.2014 року вбачається, що виконавче провадження відкрито з метою виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.04.2014 року, яким зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові поновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах з 01.02.2012 року.

Позивач листом від 17.10.2014 року № 17623/06 повідомив Відповідача про те, що нарахована ОСОБА_2 сума нарахованої раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах за період з 01.02.2012 року по 31.10.2014 року буде включена в додаткову відомість на виплату пенсії після надходження коштів від підприємства у відповідності до постанови КМ України від 18.07.2007 року №937.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області Курилець В.І. від 04.11.2014 року ВП №44415152 зупинено виконавче провадження у зв'язку зі зверненням державного виконавця до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.01.2015 року у задоволення заяви державного виконавця було відмовлено, у зв'язку з чим постановою Відповідача від 12.01.2015 року виконавче провадження №44415152 було поновлено.

Позивач листом від 19.01.2015 року № 1415/06 повідомив Відповідача про те, що нарахована ОСОБА_2 сума нарахованої раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах за період буде включена в додаткову відомість на виплату пенсії тільки після надходження коштів від підприємства у відповідності до постанови КМ України від 18.07.2007 року №937.

У зв'язку з викладеним старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області винесено постанову від 26.01.2015 року ВП №44415152 про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 680,00 грн. Крім того, листом від 26.01.2015 року №173-5 направлено на адресу Позивача вимогу державного виконавця про виконання рішення суду за виконавчим листом №750/11722/13-а від 08.08.2014 року.

За результатами розгляду вимоги Управління повідомило Відповідача листом від 29.01.2015 року №2429/09 про те, що підстав для виплати ОСОБА_2 пільгової пенсії за рахунок коштів Пенсійного фонду України немає.

У зв'язку з повторним невиконанням судового рішення без поважних причин, старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області Курилець В.І. 11.02.2015 року прийнято постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 1360,00 грн. (ВП № 44415152).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 11, 37, 89 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу на Позивача, оскільки останнім не виконано рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Положеннями частин 1, 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2014 року вбачається, що Управлінню було запропоновано самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення даної постанови, однак доказів виконання виконавчого листа від 08.08.2014 року Позивачем подано не було.

Приписами до ч. 1 ст. 27 Закону закріплено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується Позивачем, останній не виконує рішення суду у зв'язку з відсутністю відповідного фінансування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов'язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України. Фінансування витрат на виплату пенсій провадиться по всій території України щомісячно незалежно від надходжень коштів та соціально-економічного стану конкретних регіонів за рахунок перерозподілу коштів Пенсійного фонду України в межах країни.

Виходячи з аналізу викладених положень, кошти Пенсійного фонду України формуються як за рахунок відрахувань підприємств, обов'язкових страхових внесків громадян, так і за рахунок коштів державного бюджету України, а фінансування витрат на виплату пенсій провадиться незалежно від надходжень зазначених коштів.

Таким чином, посилання Апелянта на те, що ПАТ «Чернігівське хімволокно» не відшкодовує кошти на виплату та доставку пенсії, а тому в Управління відсутні підстави для формування документів на її виплату - є необґрунтованими. При цьому судовою колегією враховується, що зі змісту постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.04.2014 року у справі №750/11722/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року, вбачається, що ненадходження коштів на виплату і доставку пільгової пенсії від ПАТ «Чернігівське хімволокно» не належить до переліку підстав для припинення виплати пенсії.

Поряд з іншим, надаючи оцінку правомірності постанови державного виконавця про накладення штрафу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 75 Закону визначено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Приписами ч. 2 ст. 89 Закону закріплено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Зі змісту постанови про накладення штрафу вбачається, що державним виконавцем накладено на Позивача штраф за невиконання рішення суду без поважних причин у подвійному розмірі.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Управлінням не подано доказів на підтвердження наявності причин, які унеможливлюють виконання Позивачем рішення суду та можуть бути визнані поважними, з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок. Асигнування на виплату державних боргів може спричинити певні затримки у виконанні рішень з бюджету Уряду, але неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1. Державний орган влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу. За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 права. Не можна, посилаючись на стверджуванні фінансові труднощі, яких зазнавала держава, перешкоджати заявникові отримати вигоду від ухваленого на його користь судового рішення. Відсутність бюджетних коштів не може виправдати таке упущення («Іммобільяре Саффі» проти Італії» [GC], N 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V, «Бурдов проти Росії» (Заява N 59498/00) від 07.05.2002, Войтенко проти України» (Заява N 18966/02) від 29.06.2004 року).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями ст. 8 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутність грошових коштів у боржника не може бути підставою для неможливості державним органом виконати рішення про повернення боргу перед громадянином.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11.11.2014 року у справі № К/800/3908/13, від 09.12.2014 року у справі № К/800/30705/13 та від 10.07.2014 року у справі № К/9991/54880/12.

Отже, враховуючи те, що Управлінням без поважних причин не було виконано рішення суду, державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення штрафу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.