Справа № 809/2116/14
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 р. Справа № 876/10381/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Костіва М. В.

за участю секретаря Гнатик А. З.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Пшибила Р. З.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року по справі № 809/2116/14 за позовом ОСОБА_1 до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 17 червня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2014 року позивач звернувся з адміністративним позовом до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, яким, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17 червня 2014 року.

Позов мотивує тим, що відповідно до передбаченого законодавством України порядку реєстрації транспортних засобів, останні можуть бути зареєстровані тільки за фізичною чи юридичною особою. Використання ОСОБА_1 імпортованих транспортних засобів в межах своєї господарської діяльності підтверджується вантажно-митними деклараціями, свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, актами про транспортні послуги, рахунками за надані послуги, товарно-транспортними накладними, а, отже, в силу положень пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України позивач вправі був віднести сплачені суми податку на додану вартість з операцій по придбанню та ввезенню на митну території України вказаних транспортних засобів.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року позов задоволено повністю.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області № від 17 червня 2014 року.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач. У поданій апеляційній скарзі просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що надані позивачем документи ніяк не стосуються позивача, як суб'єкта правовідносин, що виникають між ним і бюджетом з приводу визначення сум, що підлягають сплаті або відшкодуванню.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи відповідачем з 16 травня 2014 року до 21 травня 2014 року проведено документальну позапланову перевірку достовірності нарахування ФОП ОСОБА_1 від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявленого до відшкодування на рахунок платника у банку за лютий 2014 року, за результатами якої складено акт № 627/171/ від 28 травня 2014 року.

Відповідно до акта перевірки встановлено порушення позивачем:

- пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України - завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2014 року у сумі 318344 грн та завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 153340 грн;

- пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України - занижено суму бюджетного відшкодування за грудень 2012 року - грудень 2013 року на 110759 грн.

За результатами перевірки, на підставі встановлених порушень відображених у акті перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № та № від 17 червня 2014 року, якими зменшено розмір бюджетного відшкодування по податку на додану вартість за лютий 2014 року на суму 18344 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 9172 грн.

Підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкового органу про те, що ФОП ОСОБА_1 неправомірно включив до податкового кредиту імпортований у січні 2014 року моторний транспортний засіб - сідловий тягач марки RENAULT модель PREMIUM 440.18 DXI, 2006 року виготовлення, призначений для перевезення вантажів, виключно на дорогах загального користування.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду

Проаналізувавши наведені законодавчі положення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначальним при встановленні права платника податку на віднесення сплачених сум податку на додану вартість з операцій, передбачених пунктом 198.1 статті 198 Кодексу по придбанню або виготовленню товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, є їх подальше використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такого платника податку.

На підтвердження факту використання придбаного транспортного засобу у власній господарській діяльності позивачем надано копії договорів на перевезення вантажів, товарно-транспортних накладних, податковими накладними, заявок на перевезення, актів про виконані транспортні послуги, рахунків за транспортні послуги.

Щодо твердження апелянта про те, що транспортний засіб придбаний позивачем як фізичною особою, а не як суб'єктом господарської діяльності суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції; транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними, як за фізичними особами.

Оскільки законодавчо не передбачено можливості реєстрації транспортного засобу особами іншими ніж фізичні чи юридичні, факт реєстрації транспортного засобу позивачем як фізичною особою не є перешкодою використовувати такий засіб для здійснення господарської діяльності як фізичної особи-підприємця.

Оскільки позивачем надано належні докази на підтвердження використання придбаного транспортного засобу у власній господарській діяльності, а відповідачем не надано суду жодних доказів протилежного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року по справі № 809/2116/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Костів М. В.

Повний текст ухвали складено 10 квітня 2015 року