Справа № 824/201/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/201/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.;

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.;

сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Патєхіної Ж.О.,

другий відповідач - не з'явився,

третьої особи - ОСОБА_4,

третя особа ОСОБА_5 - не з'явилася,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, другий відповідач приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко Алла Володимирівна

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції (далі - відповідач), в якому з урахуванням поданого клопотання про залишення позовної заяви в частині позовних вимог просив скасувати рішення про державну реєстрацію права власності №406184 від 15.05.2013 р. на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, номер запису про право власності 153944.

В обґрунтування позову позивач вказував, що оскільки визнано недійсним договір дарування від 15.02.2013 р. за №484, на підставі якого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №406184 від 15.02.2013 р., то відповідно вказане рішення підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції подано до суду письмові заперечення проти позову в яких вказувала, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №406184 від 15.02.2013 р. прийнято приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В., а реєстраційна служба жодних рішень не приймала та реєстраційних дій не вчиняла.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Ухвалою суду від 23.03.2015 р. занесеною до журналу судового засідання залучено до участі у справі, як другого відповідача приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко Аллу Володимирівну (далі - другий відповідач).

Другий відповідач подав до суду письмові пояснення з приводу поданого позову та просив розглянути справу без його участі.

Ухвалою суду від 19.02.2015 р. та ухвалою суду від 23.03.2015 р. занесеною до журналу судового засідання залучено до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.

ОСОБА_5 подала до суду заперечення проти позову, в якому вказувала, що позов не підлягає задоволенню, оскільки право власності у третьої особи ОСОБА_4 вторинне із-за державної реєстрації за нею 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 та договором дарування. Вважає, що незалежно від рішення суду у неї залишилася частка квартири, яка перейшла у власність ОСОБА_4 і за останнім повинна залишитися реєстрація, а не скасовуватися в повному обсязі. Розгляд справи просила провести без її участі.

Враховуючи приписи ст. 122 КАС України суд приходить до висновку, що подання другим відповідачем та третьою особою клопотань про розгляд справи за їхньої відсутності не є перешкодою для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.01.2013 р. у цивільній справі №2-632/12 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно позов задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на спадкове майно 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 загальною площею 50,10 кв.м., в тому числі житловою - 30,90 кв.м. (а.с. 100 - 101).

На підставі вказаного судового рішення, 04.02.2013 р. ОСОБА_5 зареєструвала право власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 64).

15.02.2013 р., ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 15.02.2013 р., який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. за реєстровим номером 484, передала у власність ОСОБА_4 одну другу частини квартири під АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 50,10 кв.м., в тому числі житловою площею 30,90 кв.м. (а.с. 67).

На підставі вищевказаного договору дарування та заяви ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, 15.02.2013 р. приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. прийняв рішення №406184 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності за ОСОБА_4, що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 62, 68).

Дослідивши оскаржуване рішення та заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні міститься описка щодо адреси нерухомого майно, а саме замість вул. Хотинська, приватним нотаріусом помилково зазначено вул. Алма - Атинська.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 наполягав на тому, що в оскаржуваному рішенні нотаріусом допущено описку, оскільки згідно договору дарування від 15.02.2013 р., він набув права власності на об'єкт нерухомості, який розташований за адресою вул. Хотинська.

Також ОСОБА_4 вказував, що у витязі з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності правильно вказано адресу об'єкту нерухомості. Вважає, що описка виникла при заповненні ним заяви про державну реєстрацію нерухомого майна, в якій він помилково вказав адресу об'єкта нерухомості вул. Алма - Атинська.

Дослідженням витягу з Державного реєстру права на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що право власності у ОСОБА_4 на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 виникло на підставі договору дарування від 15.02.2013 р. посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. та прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №406184 від 15.02.2013 р.

Оскільки особи, які беруть участь у справі не заперечували обставину щодо наявної описки в оскаржуваному рішенні стосовно місця знаходження об'єкта нерухомості, враховуючи положення ст. 72 КАС України, у суду не має сумнівів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.

Також судом встановлено, що не погоджуючись із заочним рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 21.01.2013 р. ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення.

25.04.2013 р. Садгірським районним судом м. Чернівці заяву ОСОБА_1 задоволено, а заочне рішення від 21.01.2013 р. за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно скасовано, справу призначено до судового розгляду (а.с. 102).

26.08.2014 р. рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 12.11.2014 р. за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, факту родинних відносин та визнання договору дарування частково недійсним, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 задоволено. В тому числі визнано недійсним договір дарування, посвідчений 15.02.2013 р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В., відповідно до якого дарувальник ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в частині 2/3 частки подарованого майна (а.с. 103 - 107, 108 - 112).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями ОСОБА_5 оскаржила їх до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015 р. касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено. Рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 26.08.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 12.11.2014 р. залишено без змін (а.с. 114 - 116).

Крім того, судом встановлено, що в березні 2013 р. ОСОБА_1 звертався до державного реєстратора Другої чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 із заявою про видачу свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадковому майні, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_9

За результатами розгляду вказаної заяви, 02.04.2013 р. державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадковому майні у зв'язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові, оскільки право власності на 1/2 частку квартири під АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 (а.с. 18).

У зв'язку із визнанням договору дарування недійсним, на підставі якого другим відповідачем прийнято оскаржуване рішення, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, їх обтяжень, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Згідно ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1952-IV визначено, що у випадку передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

За змістом ч. 2 ст. 30 Закону № 1952-IV дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. При цьому, під діями слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Враховуючи наведені вище норми права, суд приходить до висновку, що в даному випадку держава в цій частині делегувала нотаріусам владні повноваження, відтак враховуючи положення КАС України спори, які виникають у цих відносинах підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою тощо.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-IV визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме, перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначає Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 р. за №1429/20167 (далі - Порядок №3502/5).

Відповідно до вимог п. 2.6 Порядку №3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Згідно пункту 41 Порядку ведення речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що запис про скасування державної реєстрації права власності вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставі рішення суду, що набрало законної сили, саме про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення було прийнято другим відповідачем на підставі договору дарування від 15.02.2013 р. відповідно до якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_4 одну другу частини квартири АДРЕСА_1, яке в подальшому визнано недійсним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 26.08.2014 р., залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 12.11.2014 р.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги факт визнання недійсним договору дарування від 15.02.2013 р., який слугував підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно №406184 від 15.02.2013 р., суд дійшов висновку про необхідність скасування вказаного рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Доводи наведені третьою особою у письмових запереченнях суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують наявність підстав визначених Законом № 1952-IV для скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 73,08 грн. та підтверджується квитанцією № ПН8492 від 13.02.2015 р. (а.с. 3).

У зв'язку з тим, що судове рішення прийнято на користь позивача та враховуючи положення ч. 1 ст. 94 КАС України, суд приходить до висновку, що з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в розмірі 73,08 грн.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19 та 129 Конституції України, ст. ст. 2, 70, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко Алли Володимирівни про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень індексний номер №406184 від 15.02.2013 р. на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, номер запису про право власності 153944.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 73,08 грн.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано судом 27 квітня 2015 р.

Суддя В.К. Левицький