Справа № 825/1109/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/1109/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лобана Д.В.,
при секретарі Новик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просить про визнання відмови Чернігівського обласного військового комісаріату у виплаті винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції неправомірною та зобов`язання її виплатити.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10.03.2015 він звернувся до Чернігівського ОВК із заявою про виплату йому винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції. Позивачем були подані всі необхідні документи, що підтверджували даний факт, проте 16.03.2015 ОСОБА_1 отримав відмову Чернігівського ОВК у виплаті вказаної винагороди. позивач, вважаючи відмову неправомірною, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача 1 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, з якою також надав письмові заперечення (а. с. 44-45), в яких зазначено, що Позивач звернувся за виплатою винагороди за безпосередню участь в АТО до Чернігівського ОВК у березні 2015 року та не надав відповідних наказів, які передбачені п. 3 розділу II Порядку та умов виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49. Представник відповідача 1 вказує на те, що оскільки позивач самовільно залишивши місце служби не надав відомості, підтверджені належними документами, про те коли він вибув з військової частини пп В 4680 м. Яворів Львівської області та прибув у розпорядження керівника сектору А, з якого та по який період приймав безпосередню участь в АТО, ІНФОРМАЦІЯ_3 не відомий період, за який необхідно нараховувати винагороду за безпосередню участь в АТО.
З урахуванням вищевикладеного відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та заперечень на позов не подав.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.03.2014 № 21 ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду «стрілець відділення охорони Корюківського РВК» (а. с. 10).
Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 296 від 18.08.2014 (а. с. 11) та посвідчення про відрядження № 121 від 18.08.2014 (а. с. 12), ОСОБА_1 було відправлено у відрядження до військової частини пп НОМЕР_1 , яка знаходиться у м. Яворів Львівської області для тимчасового доукомплектування посад другої батальйонної тактичної групи вказаної військової частини.
Згідно витягу з наказу командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 від 15.09.2014 № 91 ОСОБА_1 прибув у розпорядження командира 2 батальйонної тактичної групи та з 11 вересня розпочав участь в антитерористичній операції (а. с. 13).
Відповідно до наказу командира військової частини-польової пошти НОМЕР_1 від 08.11.2014 № 148 ОСОБА_1 слід вважати таким, що з 30 жовтня 2014 року припинив участь в антитерористичній операції та вибув у свою частину (а. с. 14).
10.03.2015 позивач звернувся до Чернігівського ОВК із заявою про виплату йому винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції (а. с. 7).
Листом від 16.03.2015 №1688 Чернігівським ОВК було відмовлено ОСОБА_1 у вказаній виплаті. Відмова мотивована тим, що винагорода за безпосередню участь в АТО за 2014 рік виплачується згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.04.2014 № 158 Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету за місцем служби військовослужбовця на підставі наказу керівника установи з зазначенням періоду, за який здійснюється виплата. Підставою для видання наказу є клопотання (рішення) штабу АТО про залучення особового складу до безпосередньої участі в АТО.
Позивачу вказано, що в його випадку це мають бути накази керівників секторів про прибуття у службове відрядження до складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань та вибуття зі службового відрядження до місця постійної дислокації.
Згідно наказу керівника сектору А від 29.10.2014 № 98 (а. с. 37, 38) відрядження ОСОБА_1 було припинено у зв`язку з самовільним залишенням місця служби, а тому дата вибуття з сектору до місця постійної дислокації даним наказом не визначена.
Також позивачу було запропоновано звернутись до керівника сектору щодо надання довідки про строк безпосередньої участі в АТО (а. с. 8).
Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Так, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету військовослужбовцям у 2014 році виплачувалась винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях.
Вказана постанова регулює розмір та порядок перерозподілу видатків державного бюджету для виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях.
Відповідно до п. 2 вказаної постанови (діючої на момент виникнення спірних правовідносин) за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.
У 2015 році винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях виплачується на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій.
Пунктом 1 наказу Міністерства оборони України від 12.06.2014 № 383 Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (діючого на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено виплачувати військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.
Місячне грошове забезпечення для розрахунку цієї винагороди обчислювати, виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі у зазначених операціях і заходах.
Відповідно до пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 12.06.2014 № 383 Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (діючої на момент виникнення спірних правовідносин) винагорода має виплачуватись за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)).
Відповідно до п. 3 розділу II Порядку та умов виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02.02.2015 № 49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у п. 1 цього порядку, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).
Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу керівника сектору А від 11.09.2014 № 47 ОСОБА_1 вважається таким, що прибув у службове відрядження до складу сил та засобів сектора А, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції та території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань у складі 24 окремої механізованої бригади (військова частина польова пошта НОМЕР_2 м. Яворів) (а. с. 38).
Відповідно до витягу з наказу керівника сектору А від 29.10.2014 № 98 29 жовтня 2014 року припинено службове відрядження ОСОБА_1 до складу сил та засобів сектора А, як такого, що залучався та брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції та території Донецької та Луганської областей, у зв`язку з самовільним залишенням місця служби.
Отже, з вказаних наказів вбачається, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції в період з 11.09.2014 по 29.10.2014, включно, тому має право на отримання вищезазначеної винагороди.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 41, 122, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , - задовольнити.
Визнати неправомірною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у виплаті ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції та зобов`язати її виплатити.
Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан