Справа № 826/20006/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, Головного управління ДФС у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про розгляд первинної скарги, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехінвестгаз» (далі - Позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, Головного управління ДФС у місті Києві (далі - Відповідачі) у якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.08.2014р. № 10531702 та рішення про розгляд первинної скарги від 20.10.2014р. №10674/10/26-15-10-09-25.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у місті Києві подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у місті Києві на підставі наказу № 437 від 06.06.2014 про проведення документальної планової перевірки та направлень на проведення перевірки від 20.06.2014, проведено виїзну планову перевірку ТОВ «Укртехінвестгаз» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013.

За результатами зазначеної перевірки складено акт від 25.07.2014 № 1247/26-59-22-01/34300297 (далі по тексту - акт перевірки), в якому зазначено, порушення ТОВ «Укртехінвестгаз» п. 164.1, абз. «е» пп. 164.2.17 п.164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), що призвело до заниження зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 30 325,50 грн.

На підставі акту перевірки, 07.08.2014 апелянтом винесено податкове повідомлення-рішення № 10531702, яким позивачу збільшено суму зобов'язання з податку з доходів з фізичних осіб на загальну суму 37 940,63 грн., з яких 30 352,50 грн. - основний платіж, та 7588,13 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Не погодившись із винесеним податковим органом податковим повідомленням-рішенням 20.08.2014 позивач подав до Головного управління Міндоходів у м. Києві скаргу (а.с.34-35).

Рішенням Головного управління Міндоходів у м. Києві від 20.10.2014 за № 10674/10/2615.10.09.29 про результати розгляду первинної скарги, спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга позивача без задоволення (а.с.36-37).

Не погоджується із вищезазначеними рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у місті Києві безпідставно донараховано позивачу грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за перевіряємий період та відповідно протиправно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та зі змісту акту перевірки, підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугувало встановлення податковим органом, що позивачем як податковим агентом по відношенню до його працівників не включено до загального місячного оподаткованого доходу, отриманого як додаткове благо дохід у вигляді вартості витрат на розмови по мобільному зв'язку в сумі 202 350,00 грн., що в свою чергу призвело до заниження зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб розмірі 30 352,50 грн.

Як вбачається з копії статуту підприємства та відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій позивач - ТОВ «Укртехінвестгаз» здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі пальним, оптової торгівлі твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Відповідно до копії Наказу № 23-0 від 01.12.2009 (а.с.46) керівником товариства у зв'язку із виробничою необхідністю та нагальною потребою в комунікації між працівниками прийнято рішення забезпечити працівників послугами стільникового зв'язку за рахунок Товариства.

На виконання вказаного наказу в грудні 2009 ТОВ «Укртехінвестгаз» укладено угоду з ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» за № 3736019 про надання послуг стільникового мобільного зв'язку стандартів GSM-900 та GSM-1800.

Крім того, на виконання зазначеного Наказу працівникам ТОВ «Укртехінвестгаз» в найм надано мобільні телефони, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями договорів найму майна, а також актами приймання-передачі майна, що передається в найм.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду перої інстанції, що використання відповідних послуг мобільного зв'язку здійснювалось з метою забезпечення належного виконання позивачем своєї господарської діяльності, а податковим органом не підтверджено своєї позиції щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства в частині неутримання податку з доходів фізичних осіб з вартості безоплатно наданих працівнику послуг.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

При цьому, не вважаються додатковим благом платника податку доходи, одержані у формі та розмірах, що підлягають включенню роботодавцем до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно із розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

В контексті підпункту 14.1.180 названої статті та статті 168 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа, яка зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати даний податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Проте, податковим законодавством України не встановлено чіткий та вичерпний перелік документів, обставин та критеріїв, аналіз застосування яких дають можливість зробити висновок, чи пов'язані із виробничою метою отримані платником податків послуги телефонного зв'язку, оскільки незалежно від того, де саме особою отримано телефонну послугу та при яких обставинах, критерієм віднесення телефонних розмов до послуг, які отримані з виробничою метою є сам характер та зміст телефонних розмов.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 27.09.2013 року у справі № В/800/3932/13 та від 30.07.2013 року у справі № К/9991/4146/11.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів безпідставно донараховано позивачу грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Між тим, позовна вимога щодо скасування Рішення про результати розгляду первинної скарги Головного управління Міндоходів у м. Києві від 20.10.2014 № 10674/10/2615.10.09.29 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Оскаржуване Рішення про результати розгляду первинної скарги Головного управління Міндоходів у м. Києві від 20.10.2014 № 10674/10/2615.10.09.29 не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків, а тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Таким чином, відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Рішення Головного управління Міндоходів у м. Києві від 20.10.2014 № 10674/10/2615.10.09.29 не є юридично значеним для позивача, оскільки таке не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, а тому, саме по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.05.2013 року за номером К-54177/09-С.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки рішення про результати розгляду скарг само по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов'язки, то не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання протиправним та скасування зазначеного рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.