Справа № 826/17207/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2015 у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування не нарахованого єдиного внеску, -

В С Т А Н О В И Л А:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, в якому просив податкове повідомлення-рішення № 1154/26-59-17-01 від 20.08.2014, податкове повідомлення - рішення № 1155/26-59-17-01 від 20.08.2014, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1153 від 20.08.2014, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 1156/26-59-17-01 від 20.08.2014, винесені ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, скасувати як такі, що суперечать чинному законодавству України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2015 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що донарахування спірних сум податковим органом є безпідставним, оскільки сума витрат на придбання товарів, яка стала підставою для них, підтверджується первинними документами, а віднесення сум ПДВ за даними операціями до складу податкового кредиту - виданими контрагентами податковими накладними. Крім того, апелянтом зазначено, що в супереч п. 77.4 ст. 77 ПК України копію наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення не отримував. В порушення вимог пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України перевірка проведена не за адресою реєстрації ФОП ОСОБА_2, а за місцезнаходженням відповідача, внаслідок чого апелянт був позбавлений можливості надати документи на підтвердження задекларованих сум доходів і витрат.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкова вимога прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

Перевіркою встановлено порушення:

1. п. 44.1, п. 44.6, п. 44.7 ст. 44, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення валових витрат у 2013 році на загальну суму 1175964,00 грн. Дане порушення призвело до заниження оподаткованого доходу в 2013 році на 1175964,00 грн.

Сума податку з доходів фізичних осіб, донарахована за результатами перевірки ФОП ОСОБА_2 складає 246451,35 грн.

2. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 та п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 178367,00 грн.

3. п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 4 ст. 1, ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого не сплачено єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 81 612,67 грн.

За результатами перевірки складено акт № 495/17-10/НОМЕР_1 від 27.06.2014 та винесено:

1). податкове повідомлення-рішення № 1154/26-59-17-01 від 20.08.2014, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 245 109,98 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 196 087,98 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 49 022,00 грн;

2). податкове повідомлення-рішення № 155/26-59-17-01 від 20.08.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 222 000,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 178 367,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 44 592,00 грн.;

3). вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1153 від 20.08.2014, згідно з якої позивач має сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 81 612,67 грн;

4). рішення № 1156/26-59-17-01 від 20.08.2014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 4080,63 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. Має статус платника податку на додану вартість. Згідно довідки № 945 від 29.03.2011 видами діяльності ФОП ОСОБА_2 за КВЕД: надання інших комерційних послуг, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту, діяльність ресторанів, роздрібна торгівля фармацевтичними товарами, роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, не віднесеними до інших групувань.

Позивачем до податкового органу подано декларації за січень 2013 року, лютий 2013 року, березень 2013 року, квітень 2013 року, травень 2013 року, червень 2013 року, липень 2013 року, серпень 2013 року, вересень 2013 року, жовтень 2013 року, листопад 2013 року, грудень 2013 року, а також за звітній 2013 рік.

Зазначені в рядках 10.1 податкових декларацій за лютий, березень, квітень, травень червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2013 року суми не підтверджуються наданими позивачем документами (податковими та видатковими накладними).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом перевірки податкового органу стали господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Сандора», ТОВ «ТК «Мегаполіс- Україна», ПП «Кока-Кола Беверіджис Україна Лімітед».

На підтвердження виконання господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Сандора», ТОВ «ТК «Мегаполіс Україна», ПП «Кока-Кола Беверіджис Україна Лімітед» позивачем надано видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні.

Як вбачається з видаткових та податкових накладних виписаних ТОВ «Сандора», ТОВ «ТК «Мегаполіс Україна», ПП «Кока-Кола Беверіджис Україна Лімітед», позивач уклав договори поставки: з ТОВ «ТК «Мегаполіс Україна» № 1928-КЕ/11 від 01.04.2011, з ПП «Кока-Кола Беверіджис Україна Лімітед», з ТОВ «Сандора» № 1062603 від 07.12.2009, № б/н від 12.03.2010. Самі договори в матеріалах справи відсутні.

Найменування, асортимент, кількість, одиниця виміру, ціна товару зазначені в податкових та видаткових накладних.

На момент розгляду справи в суді першої інстанції, в матеріалах справи бути відсутні будь-які документи, що визначають якісні показники, умови (базис) поставки, строк поставки, та інші умови. На підтвердження придбання товару матеріали справи не містять актів приймання-передачі, у зв'язку з чим невідомо місце приймання-передачі товару від контрагентів. Також, були відсутні будь-які документи, які свідчили б про наявність у позивача матеріально-технічної бази, відповідного приміщення для здійснення його основного виду діяльності, спеціально обладнаних складів для зберігання товару, персонал, який позивач використовує у своїй господарській діяльності (згідно відомостей ф. № 1-ДФ кількість працюючих у ФОП ОСОБА_2 в 2013 році - 1).

Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не надано доказів, які б свідчили про рух активів, зокрема, платіжних доручень, банківських виписок, касових квитанцій; доказів, які б свідчили про замовлення товару (його кількості, асортименту, договірної вартості), а також доказів, які б свідчили про передачу товару, зокрема, довіреностей на отримання матеріальних цінностей, прибутково-касових ордерів, доказів реалізації товару в іншому ланцюгу постачання тощо.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, зокрема в судовому засіданні 19.03.2015, представником позивача подано наступні документи: копії ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, патентів на право здійснення торговельної діяльності, банківських виписок, платіжних доручень, квитанцій про перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «ТК «Мегаполіс-Україна», актів звірки, листа № 10-05-2369 від 03.12.2014, квитанції до прибуткового касового ордеру.

У зв'язку з долученням до матеріалів справи великої кількості документів в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції був змушений оголосити перерву до 23.04.2015 з метою опрацювання таких матеріалів.

23.04.2015, в день судового засіданні, о 10 годині 05 хвилин представником позивача до канцелярії суду подано відомості щодо купівлі товарів у постачальника: ТОВ «Сандора», ТОВ «ТК «Мегаполіс-Україна» та ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», безпосередньо судді-доповідачу документи передані о 10 годині 15 хвилин, про свідчать відмітки на самому документі.

Дослідивши всі подані позивачем матеріали, колегія суддів вважає, що такі документи не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, про проведення документальної планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності позивача було проінформовано листом направленим на адресу фізичної особи підприємця про що свідчить фіскальний чек КМД УДППЗ «Укрпошта». Проте вказаний лист повернувся у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Однак, на адресу відповідача 18.06.2014 (ще до моменту оформлення акту перевірки від 27.06.2014) надійшов лист від позивача, в якому останній зазначає, що 06.06.2014 у нього почалась перевірка ДПІ у Шевченківському районі та просить прийняти до уваги той факт, що з грудня 2013 року позивач проживає на території Криму м. Євпаторія і не має наміру повертатися на територію України.

09.10.2014 ДПІ отримано заяву ФОП ОСОБА_2 з проханням надати йому всі документи, пов'язані з його комплексною перевіркою - у тому числі наказ про проведення перевірки, передбачений умовами та порядком допуску посадових осіб ДПІ до проведення документальних перевірок, направлення на перевірку, його лист, відправлений з Криму про обставини, за якими він не мав можливості отримувати пошту за місцем юридичної адреси, а відповідно не мав можливості прийти на цю перевірку та надати необхідні документи, акт від 27.06.2014, усі застосовані ППР за цим актом.

Вказані обставини свідчать, що позивач був проінформований про проведення перевірки та повинен був своєчасно надати контролюючому органу первинні документи.

Згідно п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що господарські операції за перевіряємий період не підтверджуються з урахування реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів та інших основних засобів, які економічно необхідні для здійснення даних господарських операцій.

Тому, надані позивачем первинні документи носять сумнівний та неповний характер, що унеможливлює визначення об'єкту оподаткування та понесених витрат на здійснення господарської діяльності.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що господарські операції з надання послуг фактично не мали реального характеру, замовлення послуг оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Наявність у позивача необхідних документів, які відповідно до Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», що є підставою для віднесення певних сум до податкового кредиту (податкових та видаткових накладних тощо) сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту, оскільки господарських правовідносин у дійсності не було.

У зв'язку з чим позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту та витрат, пов'язаних з його господарською діяльністю та є підставою для визначення чистого оподатковуваного доходу останнього, є правомірними.

Зазначене в апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 твердження про те, що його не було повідомлено про проведення перевірки, що є протиправним, а тому оскаржувані рішення винесені всупереч чинному законодавству та підлягають скасуванню не відповідає дійсності.

Аналіз п. 4 частини четвертої статті 4, п. 1 частини другої ст. 6, частини одинадцятої ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» свідчить про те, що єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Беручи до уваги той факт, що позивач в перевіряємий період знаходився на загальній системі оподаткування, а також те, що судом першої інстанції вірно встановлено завищення останнім витрат, та, відповідно заниження чистого доходу, вказане свідчить про порушення п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», так як позивачем не в повному обсязі нараховувався, утримувався та перераховувався до бюджету єдиний внесок із сум чистого доходу, а тому рішення № 1156/26-59-17-01 від 20.08.2014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником ненарахованого єдиного внеску є таким, що винесено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування Вимоги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1153 від 20.08.2014 у розмірі 4080,63 грн, то у відповідності до п. 6.3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 та беручи до уваги те, що актом перевірки встановлено порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 4 ст. 1, ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до ненарахування та несплати до бюджету єдиного соціального внеску на суму 81 612,67 грн, оскаржувану вимогу своєчасно надіслано позивачу, що не заперечується апелянтом, колегія суддів вважає, що вимога № Ф- 1153 від 20.08.2014 про сплату боргу (недоїмки зі сплати єдиного внеску) у розмірі 81 612,67 грн сформована та надіслана позивачу у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Інструкції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 28.04.2015.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

.

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.