Справа № 2а-2612/12/2214
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-2612/12/2214

Головуючий у 1-й інстанції: Мацюк Ю.І.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

07 квітня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2012 року позивач звернувся до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області про визнання протиправними дій відповідача щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 19.12.1991 року для обрахування та виплати позивачу на оздоровлення суми в 75 грн. як ліквідатору на Чорнобильській АЕС 3 категорії; виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в сумі 3012 грн., що передбачено Законом України № 2001 від 19.12.1991 року.

Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2012 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України проводить розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1, та має право на пільги, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В листопаді 2011 року позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області із заявою про виплату допомоги на оздоровлення за 2011 рік у розмірі 3 мінімальних заробітних плат.

Управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області листом від 16.11.2011 року № с2-4275 надало позивачу відповідь, відповідно до якої допомога на оздоровлення за 2011 рік позивачу не виплачена у зв'язку з відсутністю фінансування. При надходженні коштів допомога буде виплачена згідно з вимогами чинного законодавства.

З довідки управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області від 26.01.2012 року № 24/02-227 встановлено, що за 2011 рік щорічна допомога на оздоровлення позивачу виплачена в січні 2012 року у розмірі 75 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року.

Не погодившись із вищезазначеним, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що допомога на оздоровлення виплачена ОСОБА_2 на підставі вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії у розмірі 3 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ (у редакції підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI) одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12 липня 2005 року № 562 було установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії у розмірі 75 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік позивачеві, застосуванню підлягає стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12 липня 2005 року № 562.

У 2009-2011 роках вищезазначена норма ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не змінювалася, неконституційною не визнавалася, а тому підлягала застосуванню в цей період.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22.12.2011 року встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України необхідно розуміти таким чином, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до обставин справи суд апеляційної інстанції враховує, що щорічна допомога на оздоровлення за 2011 рік позивачеві виплачена в січні 2012 року.

Разом з тим, до спірних правовідносин в 2011 році підлягають застосовуванню норми ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої позивач мав право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік у розмірі 3 мінімальних заробітних плат.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області про стягнення заборгованості скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області щодо відмови у перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 3 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправними.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Славутської міської ради Хмельницької області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік у розмірі 3 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням проведених виплат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.