Справа № 821/391/15-а
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/391/15-а
10 год. 36 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гомельчука С.В.,

при секретарі: Корнієнко Я.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Котруци Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

встановив:

До Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі- позивач, ФОП ОСОБА_1) до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі- відповідач, ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході проведення відповідачем документальної планової виїзної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, були встановлені порушення наказу Мінтрансу України № 363 в частині не надання товарно-транспортних накладних, які б підтвердили реальність доставки товару позивачем до покупців та отримання товару від постачальників. За результатами перевірки складено акт та податкові повідомлення - рішення від 12 листопада 2014 року № № із податку на додану вартість, № із податку на доходи фізичних осіб, вимога № Ф про сплату боргу з ЄСВ та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування ЄСВ. Позивач вважає прийняті рішення протиправними і просить їх скасувати, оскільки діяльність проводив відповідно до вимог Податкового кодексу України та законодавства про автомобільний транспорт.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснивши, в ході проведення документальної планової виїзної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 виявлені порушення п.177.4 ст.177 ПК та наказу Мінтрансу України № 363 щодо повного документального підтвердження сум витрат на паливо, яке використовувалося для перевезення товару. Зокрема, позивачем не надано товарно-транспортні накладні в підтвердження реальності доставки. За наслідками перевірки ДПІ складено податкові повідомлення рішення від 12 листопада 2014 року №, №, вимога № Ф про сплату боргу з ЄСВ та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування ЄСВ. Вважаючи прийняті рішення обґрунтованими, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, платником податків, знаходиться на обліку в ДПІ у м. Херсоні. Оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку на доходи фізичних осіб з підприємницької діяльності, податку на додану вартість, фактично діяльність проводилася у 2012-2013 роках. Здійснює свою діяльність у сфері оптової та роздрібної торгівлі напоями та надання послуг таксі.

У період часу з 25 вересня по 08 жовтня 2014 року, відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ), валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року. За результатами перевірки складено Акт № 1-02 від 15 жовтня 2014 року (далі - Акт перевірки).

В ході перевірки встановлено, що позивачем, в порушення п.177.4 ст.177 ПК України та наказу Мінтрансу України "Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України" від 14 жовтня 1997 року № 363 (далі- Правила №363) в повному обсязі документально не підтверджена сума витрат на паливо, яке використовувалося для перевезення товару від постачальників та доставки товару покупцям. При перевірці позивачем не надано товарно-транспортні накладні або талони замовника, що могли би підтвердити реальність доставки. Вказані порушення призвели до завищення валових витрат в 2012 році у сумі 9181,37 грн.; у 2013 році - 16744,47 грн., що відображено в п.2.1 Акту перевірки.

На Акт перевірки позивачем вносилися заперечення (вих. №07 від 04 листопада 2014 року) та скарги (вих. №09 від 21 листопада та 29 грудня 2014 року), які залишені без задоволення.

Висновки Акту перевірки послугували підставою для складення наступних документів:

-податкового повідомлення-решення від 12 листопада 2014 року № із податку на додану вартість на суму 6481,46 грн. (5185,17 грн. основного зобов'язання та 1296,29 грн. штрафу);

-податкового повідомлення-рішення від 12 листопада 2014 року № із податку на доходи фізичних осіб на суму 4861,1 грн. (3888,88 грн. основного зобов'язання та 972,22 грн. штрафу);

-вимога від 12 листопада 2014 року № Ф про сплату боргу з ЄСВ на суму 8996,27 грн.;

-рішення від 12 листопада 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування ЄСВ на штраф в сумі 609,11 грн.

У подальшому ДПІ направила позивачу ще дві вимоги про сплату боргу (недоїмки):

-вимога від 04 лютого 2015 року № Ф-54-23 про сплату боргу з ЄСВ на суму 8263,2 грн. (недоїмка 7654,09 грн. та 609,11 грн. штрафу);

-вимога від 04 березня 2015 року № Ф-54-23 про сплату боргу з ЄСВ на сум 8685,85 грн. (недоїмка 8076,74 грн. та 609,11 грн. штрафу).

Згідно п.177.2. ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пункт 177.4. ст.177 ПК України містить перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, в тому числі витрати, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Приписами ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначені документи, які повинні мати автомобільні перевізники, водії для виконання вантажних перевезень.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

-для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

-для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Конкретизує зміст цієї статті постанова КМУ від 25 лютого 2009 року № 207 "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні".

Згідно п.2 Переліку для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб необхідні:

- накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж;

- посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного технічного огляду;

-поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В Україні діють "Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджені наказом Мінтранса від 14 жовтня 1997 року №363, які визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Правилами визначено поняття товарно-транспортної накладної як єдиного для всіх учасників транспортного процесу юридичного документу, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (п.1 Правил).

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної.

Отже, вимоги зазначених Правил, на підставі яких відповідачем встановлені порушення в Акті перевірки, розповсюджуються на перевезення багажу на договірних умовах, що здійснюються на підставі договору перевезення.

Згідно ст.334 Цивільного кодексу України право власності майна у набувача за договором виникає з моменту передання майна. Переданням майна вважається вручення його набувачеві.

Як встановлено судом, позивач не укладав договорів перевезення з контрагентами. До моменту передачі товару (пиво в кегах) покупцям товар належав позивачу. Отже, позивач здійснював перевезення товару для власних потреб. Місцем зберігання товару було орендоване приміщення за адресою: м.Херсон, вул. Залізнична, 3. Таким же чином відбувалося перевезення товару від постачальників. При цьому перевезення здійснювалося найманим транспортом, про що свідчать договори позички транспортних засобів: від 01 березня 2012 року - транспортний засіб марки ІЖ моделі 2715-011 та 12 червня 2012 року - автомобіль ГАЗ НОМЕР_4.

Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Статтею 9 Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання: назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок створення, прийняття і відображення підприємствами у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Мінфін України від 24 травня 1005 року № 88. Пунктом 1.2 Положення передбачено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа (пункт 2.4 Положення).

В Акті перевірки зазначено, що позивачем надано відповідні первинні документи, зокрема, договори з постачальниками та покупцями, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо (п.1.13 Акту перевірки). Вказана документація сумнівів у відповідача не викликала. Отримання пального позивачем для доставки товару не заперечувалася відповідачем і відображено в Акті перевірки разом з переліком подорожніх листів, де зазначено дату перевезення, вид автомобілю, марку пального, пробіг та ін. (п.2.1 Акту перевірки).

Виходячи з вищевикладеного, суд не вважає товарно-транспортну накладну первинним бухгалтерським документом та обов'язковим доказом на підтвердження вчинення господарських операцій та єдиним обов'язковим документом, який може підтвердити реальність доставки товару. Товарно-транспортну накладну можна віднести до бухгалтерських документів при здійсненні або придбанні транспортних послуг, а позивач, як вже зазначалося, договорів на перевезення товарів не укладав.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що перевезення товарів, вчинені позивачем, не викликають сумніву в їх реальності.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку суду, відповідач не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень.

У зв'язку з цим суд приходить до висновку що відповідач неправомірно збільшив чистий дохід позивача на вартість придбаних товарів, що не підтверджені товарно-транспортними накладними і як наслідок протиправно обчислив з цього доходу податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 3888,88 грн., з єдиного соціального внеску у сумі 8996,27 грн. та податок на додану вартість на суму 5185,17 грн. з нарахуванням штрафних санкцій.

Що стосується вимог від 12 листопада 2014 року № Ф на суму 8996,27 грн. та 04 лютого 2015 року № Ф-54-23 про сплату боргу з ЄСВ на суму 8263,2 грн. суд зазначає наступне.

Згідно п.6.4 "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міндоходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №455, вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком…

При формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Тобто фактично наступна вимога скасовує попередню.

Отже, вимоги про сплату боргу від 12 листопада 2014 року №ф та 04 лютого 2015 року № Ф-54-23 замінені вимогою про сплату боргу від 04 березня 2015 року № 54-23, з чим погодився і представник відповідача в судовому засіданні.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 та скасовує, винесені на підставі Акту перевірки, рішення відповідача.

Позивачу відшкодовуються судові витрати з Державного бюджету.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 КАС України, суд-

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Податкові повідомлення-рішення від 12 листопада 2014 року №, №, рішення від 12 листопада 2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного соціального внеску, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04 березня 2015 року № 54-23, складені Державною податковою інспекцією у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, - скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) судові витрати в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27 квітня 2015 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 10.1