Справа № 804/19113/14
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ляшко О.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Радіус ЛТД" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що висновки податкової перевірки є хибними, такими, що не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового та цивільного законодавства, а зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте податковим органом без достатніх на те правових підстав.
Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Згідно висновків акту перевіркою встановлено порушення ведення податкового обліку ТОВ «ВКФ «Радіус» ЛТД:
- п.135.2, п.п.135.4.1 п.135.4, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, п.п.138.1.1 п.138.1, ст.138 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, в результаті чого до складу доходу не включено суму матеріальної допомоги за 2013р. в сумі 2100867,2, а саме: 100041,2 грн. (послуги ген підряду) та 2000826,00грн. (підрядні роботи). Вказане порушення призвело до заниження суми податку на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за 2013р. всього в сумі 399164,76 грн.
- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 167.1 ст. 167 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме податковим агентом, у січні 2013р. - червні 2014р., у повному обсязі не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 1415,76 грн.
- „б" п. 176.2 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку зареєстрованого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020, а саме: при заповненні та наданні до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська податкових розрахунків за ф. №1 ДФ за 2кв.2013р., 2кв.2014р. відображено дані не у повному обсязі та необхідно подати уточнюючи розрахунки.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
За висновком відповідача, позивачем необґрунтовано відображено у складі доходів у 2013 році суму від реалізації послуг від ТОВ «Інтервенто» у сумі 1667355,00 грн. у зв'язку з тим, що встановлено нереальність здійснення господарських операцій та юридичну дефектність первинних документів по ланцюгу постачання, встановлено безтоварність даних операцій ТОВ ВКФ «РАДІУС ЛТД» по взаємовідносинах з ТОВ «Інтервенто» за весь період 2013 року.
В ході перевірки було встановлено, що ТОВ ВКФ «Радіус ЛТД» (Генпідрядник) отримував послуги субпідряду у ТОВ «Інтервенто» (Субпідрядник) за тимиж цінами, що й надавав підприємствам-замовникам за договорами підряду.
За наданими до перевірки банківськими виписками встановлено, що на розрахунковий рахунок ТОВ ВКФ «Радіус ЛТД» надішли кошти від контрагентів-покупців послуг, у яких брали участь будівельні роботи отримані від ТОВ «Інтервенто», а саме: ТОВ «Актабанк» (код 35863708), ПАТ «Агра» (код 31659485), ТОВ «ВО «Оскар» (код 35495711), ТОВ «Інтерсервісбуд» (код 35340388), ТОВ «Аста» (код 32281016), ТОВ «ВКП «Проммонтаж-Реконструкція» (код 20237655), ТОВ «ВКФ «Електропромремонт» (код 25021316).
При цьому, відповідач зазначає, що перевіркою повноти визначення валових витрат за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. встановлено завищення показників на загальну суму 1667355,00 грн.
У зв'язку з вищенаведеним в акті перевірки зроблено висновок, що ТОВ ВКФ «Радіус ЛТД» не отримувало та не реалізовувало послуги від ТОВ «Інтервенто», тобто кошти, які надійшли від контрагентів-покупців, а саме ТОВ «Актабанк» (код 35863708), ПАТ «Агра» (код 31659485), ТОВ «ВО «Оскар» (код 35495711), ТОВ «Інтерсервісбуд» (код 35340388), ТОВ «Аста» (код 32281016), ТОВ «ВКП «Проммонтаж-Реконструкція» (код 20237655), ТОВ «ВКФ «Електропромремонт» (код 25021316) за послуги, у сумі 2000826,00грн. не є оплатою за надані послуги. Тому дані кошти потрібно розглядати як матеріальну допомогу, так як підприємством до перевірки не надано договору який би свідчив про те що дана допомога є поворотною згідно із п. 135.5.4. ПКУ (зі змінами та доповненнями). Вона повинна бути віднесена до складу доходу всього в сумі 2000826,00 грн. за 2013р., але проаналізувавши звітність підприємства, згідно баз даних ГУ Міндоходів підприємством до складу - „Інші доходи" не включено суми безповоротної фінансової допомоги в деклараціях за 2013р.
Крім того, від ТОВ «Інтервенто» надійшла оплата у 2013р. у розмірі 100041,24грн. за послуги ген підряду. У зв'язку із тим, що контракти із ТОВ «Інетервенто» не носять реального характеру то сума коштів отримана від ТОВ «Інтервенто» у розмірі 100041,24грн. протягом 2013 року є безповоротна фінансова допомога.
Як зазначено перевіряючими, підприємством не надано документального підтвердження проведення вищевказаних робіт на території складу (журнал обліку та реєстрації відвідувачів, допусків на територію підприємств, де здійснювались будівельні роботи), а лише письмове пояснення; документально не доведений сам факт надання послуг.
З урахуванням вищевказаного можливо дійти висновку про нереальність здійснених операцій ТОВ ВКФ «Радіус ЛТД» із ТОВ "Інтервенто". Надані до перевірки документи лише фіксують господарські операції з вказаним контрагентом.
Перевіркою ТОВ ВКФ «Радіус ЛТД» не доведено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ "Інтервенто" носять реальний характер.
Внаслідок вищезазначеного ТОВ ВКФ «Радіус ЛТД» не мало наміру «ділової мети». Правочин, який спрямований винятково на зменшення бази оподаткування, та не маючий під собою розумної, економічно-обґрунтованої, необхідної і достатньої ділової (господарської) мети, може бути визнаний недійсним.
Таким чином, відповідач зазначає, що підприємством порушено п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового Кодексу України (зі змінами та доповненнями) до складу доходу не включено суму матеріальної допомоги всього в сумі 2100867,20 грн. за 2013 рік.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-ХІУ, із змінами та доповненнями, встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за № 168/704 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Відповідно до пунктів 2.15, п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або лише за умови сплати грошових коштів.
При цьому, згідно з пп. 135.5.4 Податкового кодексу України до складу інших доходів платника податку на прибуток включається сума безповоротної фінансової допомоги.
До безповоротної фінансової допомоги пп. 14.1.257 Податкового кодексу України відносить:
1) суму коштів, переданих платнику податків за договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;
2) суму безнадійної заборгованості, відшкодованої кредиторові позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;
3) суму заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, не стягнуту після закінчення строку позовної давності;
4) основну суму кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також суму процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);
5) суму процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки НБУ, розрахованої за кожен день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.
Судом встановлено, що підприємство ТОВ ВКФ «Радіус» (Генпідрядник) оформило договори субпідряду з ТОВ «Інтервенто» (Субпідрядник) по виконанню наступних ремонтних робіт: Договір субпідряду № 115/10-1, Договір субпідряду № 116/10-1, Договір субпідряду № 118/10-1, Договір субпідряду № 124/11-1, Договір субпідряду № 126/11-1, Договір субпідряду № 126/11-2, Договір субпідряду № 126/11-3, Договір субпідряду № 126/11-4, Договір субпідряду № 126/11-5, Договір субпідряду № 127/12-1, Договір субпідряду № 127/12-2, Договір субпідряду № 130/12-1, Договір субпідряду № 130/12-2, Договір субпідряду № 132/12-2, Договір субпідряду № 132/12-1, Договір субпідряду № 14/02-3, Договір субпідряду № 14/02-4, Договір субпідряду № 27/03-1, Договір субпідряду № 30/03-1, Договір субпідряду № 30/03-2, Договір субпідряду № 30/03-3, Договір субпідряду № 30/03-4, Договір субпідряду № 39/04-1, Договір субпідряду№ 39/04-2, Договір субпідряду№ 45/05-1, Договір субпідряду№ 45/05-2, Договір субпідряду№ 47/05-1, Договір субпідряду№ 48/05-1, Договір субпідряду№ 49/05-1, Договір субпідряду№ 50/05-1, Договір субпідряду№ 52/12-1, Договір субпідряду№ 53/05-1, Договір субпідряду № 56/05-1, Договір субпідряду № 57/05-1, Договір субпідряду № 60/06-1, Договір субпідряду № 65/06-1, Договір субпідряду № 67/06-1, Договір субпідряду № 69/06-1, Договір субпідряду № 71/06-1, Договір субпідряду № 72/06-1, Договір субпідряду № 75/07-1, Договір субпідряду № 77/07-1, Договір субпідряду № 91/08-1, Договір субпідряду № 92/08-1, Договір субпідряду № 93/08-1, Договір субпідряду № 95/08-1, Договір субпідряду № 98/09-1, Договір субпідряду № 98/09-2.
Як зазначено позивачем, на виконання умов угоди суб'єктом господарювання ТОВ «Інтервенто» надано послуги, на що виписано (оформлено) податкові накладні (акти виконаних робіт тощо).
Позивач стверджує, що ним були надані всі первинні документи, які підтверджують наявність дійсних господарських відносин між ТОВ ВКФ «Радіус ЛТД» та ТОВ «Інтервенто».
Разом з тим, суд зазначає, що для цілей податкового обліку беруться до уваги насамперед економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій. При цьому немає значення, яким цивільно-правовим договором опосередковано господарську операцію, а також те, чи визнаний відповідний договір недійсним у судовому порядку. Складені первинні документи не свідчать безпосередньо про реальність укладеної угоди.
Податкові обов'язки визначаються виходячи з реального економічного змісту господарської операції та спрямування її на досягнення певного економічного ефекту. Для з'ясування дійсного економічного змісту господарської операції варто аналізувати кінцевий економічний ефект у вигляді фактичного приросту (зміни вартості) активів, який настав або повинен був настати в результаті здійснення відповідної операції, незалежно від зафіксованих у документах намірів її учасників. З цією метою варто використовувати документальні та інші дані, що свідчать про фактичне отримання тих чи інших активів учасниками операції. Такі дані мають перевагу перед задекларованим документально змістом спірної господарської операції.
Доказами наявності таких обставин можуть бути документи або показання свідків, що свідчать про наявність прямих стосунків між набувачем і виробником або імпортером активу; інформація (у тому числі з відкритих джерел) щодо звичайних умов ділової поведінки на певному ринку; дані, отримані від виробника або перевізника, які засвідчують прямий шлях руху активів від виробника до набувача, без фактичної участі посередників у цьому процесі тощо. Докази, що можуть використовуватися при аналізі реальності операції - дані про існування активу (чи вироблявся, ким і коли), про його рух на шляху до платника податків-набувача (як транспортувався, де зберігався, ким приймався, у тому числі встановлення посадових осіб постачальника і покупця, задіяних у такому процесі), як використовувався далі (чи реалізовувався, чи споживався тощо).
Реальність потребує також з'ясування того факту, чи справді актив отриманий від указаного в первинних документах контрагента. Для цього треба встановлювати, за яких обставин і в який спосіб були налагоджені господарські зв'язки між платником податків та його задекларованим контрагентом, хто персонально брав у цьому участь. Доцільно встановити фактичний альтернативний рух активу у порівнянні із задекларованим.
Також у такому разі варто встановлювати технічну можливість виконання господарської операції із урахуванням фактичних господарських ресурсів постачальника (наявність виробничих потужностей, персоналу тощо) та фактичного змісту операції (чи необхідні спеціальні навички персоналу для її вчинення, чи потрібні для цього власні або залучені засоби, час та спеціальна обстановка тощо).
Згідно положень статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.
Однак в судове засідання дана особа не з'явилася, пояснень щодо предмету спору не надала.
Разом з тим, позивачем було надано письмові пояснення від ТОВ «Інтервенто» щодо взаємовідносин в перевіряємий період з ТОВ ВКФ «Радіус ЛТД».
Дані пояснення суд критично оцінює, зокрема не вважає їх достатнім та допустимим доказом, на підставі того, що неможливо достовірно ідентифікувати особу, що надала зазначені пояснення.
Таким чином, під час судового розгляду справи позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами факт отримання та реалізації послуг від ТОВ «Інтервенто», а отже й правомірність формування бази оподаткування податком на прибуток у відповідності до вимог п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового Кодексу України.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
У зв'язку з викладеним вище, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Радіус ЛТД» до Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Згідно частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Радіус ЛТД» до Державної податкової інспекції в Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Стягнути на користь Державного бюджету України з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Радіус ЛТД" (код ЄДОРПОУ 20200379) судові витрати зі сплаті судового збору в сумі 4384 грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.Б. Ляшко