Справа № 826/2092/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2015 року письмове провадження № 826/2092/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України,

Прокуратури Харківської області,

третя особа: Куп'янська міжрайонна прокуратура Харківської області,

про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Генеральної прокуратури України №1356к від 26 вересня 2015 року про звільнення позивача з посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області;

- поновити на посаді Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області;

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України відшкодувати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.11.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

З 21.04.2004 року позивач працював в органах прокуратури Харківської області з 18.12.2013 року призначений Куп'янським міжрайонним прокурором Харківської області строком на 5 років. 23.09.2014 року він через прокуратуру Харківської області, на адресу Генерального прокурора України подав рапорт про звільнення із займаної посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області за власним бажанням.

Позивач вказує, що 25.09.2014 року він відкликав раніше поданий рапорт про звільнення. Також зазначає, що з 25.09.2014 року по 23.11.2014 року він перебував на лікарняному, що підтверджується листками не працездатності.

Після виходу з лікарняного він дізнався, що на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області призначено іншу особу. На неодноразові його звернення до кадрового підрозділу прокуратури Харківської області щодо такого призначення та відповідно його звільнення, лише 14.01.2015 у відділі роботи з кадрами прокуратури Харківської області останнього ознайомлено з наказом Генерального прокурора України № 1356к від 26.09.2014, яким ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з 07.10.2014.

Із наказу Генеральної прокуратури України № 1356 к від 26.09.2014 вбачається, що підставою його звільнення із займаної посади є рапорт (заява) від 23.09.2014.

На переконання позивача, враховуючи те, що рапорт про звільнення був поданий ним 23.09.2014 р., а 26.09.2014 року ним же відкликаний, що підтверджується електронним та смс повідомленнями, та після виходу з лікарняного 24 листопада 2014 р. ОСОБА_1 вважав, що він продовжував працювати на займаній посаді, оскільки з наказом про звільнення його не ознайомили, розрахунок при звільненні не провели та запевнили, що після організаційних заходів його викличуть та нададуть подальші вказівки щодо виконання його службових обов'язків, то відповідно до положень ч. 2 ст. 38 КЗпП України, Генеральна прокуратура не мала правових підстав для звільнення позивача за власним бажанням у вересні 2014 року. Також, про протиправність оскаржуваного наказу, на думку позивача, свідчить і та обставина, що на момент його прийняття та фактичного звільнення, ОСОБА_1 перебував на лікарняному, в зв'язку з чим не міг бути звільненим.

Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_1 вважає звільнення незаконним, в зв'язку з чим, в судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідачі з позовними вимогами не погодились, в запереченнях на позов зазначили, що рапорт про звільнення з займаної посади за власним бажанням був поданий 23.09.2014 року. При цьому, ніякого морального тиску на позивача не здійснювалось, доказів які б могли вказувати на написання рапорту в інший час під тиском, ОСОБА_1 не надано.

Заява позивача про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням була отримана факсимільним зв'язком та зареєстрована 26.09.2014 р. В той же час, Наказом Генерального прокурора України №1356к від 26 вересня 2015 року позивача звільнено з посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області.

На підставі рапорту ОСОБА_2 від 24.09.2014 та подання прокурора Харківської області Генеральним прокурором України видано наказ №1375к від 02.10.2014 про призначення ОСОБА_2 Куп'янським міжрайонним прокурором Харківської області строком на п'ять років з 08.10.2014.

Таким чином, рапорт ОСОБА_1 щодо відкликання раніше поданого рапорту про звільнення із займаної посади надійшов до Генеральної прокуратури України лише 26.09.2014, тобто вже після видання спірного наказу та після запрошення на вакантну посаду іншої особи в порядку переведення, тому у Генеральної прокуратури не було законних підстав не проводити звільнення позивача.

Виходячи зі змісту ст. 38 КЗпП України, а також беручи до уваги положення ч. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", працівник до закінчення строку попередження може відкликати свою заяву про звільнення і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП України).

Також, представник відповідачів зазначив, що посилання ОСОБА_1 на неможливість його звільнення через перебування на лікарняному, є необґрунтованими, оскільки трудовим законодавством не заборонено звільнення працівника за власним бажанням у період його тимчасової непрацездатності.

Довідка прокуратури Харківської області від 15.10.2014, на яку посилається ОСОБА_1, не є належним та допустимим доказом факту перебування його на посаді Куп'янського міжрайонного прокурора, оскільки вона надавалася лише для отримання путівки.

З вищезазначених підстав, представник Генеральної прокуратури України і прокуратури Харківської області в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом з поважних причин, оскільки як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалося представником відповідачів з оскаржуваним наказом позивача ознайомлено у відділі роботи з кадрами прокуратури Харківської області 14.01.2015 цього ж дня він отримав трудову книжку.

Доводи відповідача, що працівники кадрового підрозділу прокуратури Харківської області у телефонному режимі неодноразово запрошували ОСОБА_1 для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, проте позивач свої права тривалий час не реалізовував, суд до уваги не приймає, оскільки останнім не надано суду доказів на їх підтвердження. Крім цього, відповідно до чинним трудовим законодавством передбачено обов'язок роботодавця видати наказ, в останній день роботи працівника внести запис до трудової книжки, провести повний розрахунок (попередивши про це письмово) і видати належно оформлену трудову книжку у день звільнення (ст.. 47 КЗпП України, п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 23.07.1993 № 27).

Щодо посилання відповідача, на акт прийому передачі товарно-матеріальних цінностей від 08.10.2014 року підписаний позивачем, що на думку відповідачів свідчить про обізнаність позивача із оскаржуваним наказом про звільнення, суд приймає до уваги доводи позивача, що він його підписав в приміщенні прокуратури Харківської області 14.01.2015 року.

Суд також враховує посилання позивача на обставини, що свідчать про перебування його у трудових відносинах з відповідачем 2 після 07.10.2014 року, а саме: несвоєчасний розрахунок та видача трудової книжки позивачу, видана довідка про отримання путівки до реабілітаційного відділення санаторно-курортного закладу від 15.10.2014 року вих. 18-466, з якої вбачається, що позивач працює на посаді Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, на адресу суду направив письмові пояснення у яких просив позов залишити без розгляду з підстав обізнаності позивача про його звільнення ще у жовтні 2014 року (а.с. 60, 63).

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, працював в органах прокуратури з квітня 2002 року, з 21.04.2004 року в органах прокуратури Харківської області, з 18.12.2013 року призначений Куп'янським міжрайонним прокурором Харківської області строком на 5 років (Наказ Генеральної прокуратури України № 668к від 18 грудня 2013 р.).

23.09.2014 року Позивачем подано рапорт про звільнення з займаної посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області за власним бажанням.

25.09.2014 року позивач направив на адресу Генеральної Прокуратури України та прокурору Харківської області електронною поштою повідомлення про відкликання рапорту про звільнення.

Наказом Генеральної прокуратури України № 1356к від 26 вересня 2014 р. ОСОБА_1 відповідно до ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» звільнено з посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області з 07 жовтня 2014 року за власним бажанням (ст. 38 КЗпП).

Підставою для видання оскаржуваного наказу слугувало подання прокурора Харківської області Данильченка Ю.Б., рапорт ОСОБА_1

Позивач вважає зазначений Наказ незаконним, виходячи з того, що Заява про звільнення була написана ним за відсутності його волевиявлення у зв'язку із чим звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 46-2 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

При звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом.

Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, в тому числі за власним бажанням, врегульовано статтею 38 Кодексу законів про працю України.

Положеннями вказаної правової норми передбачено, зокрема, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Отже, приписами статті 38 Кодексу законів про працю України на власника або уповноваженого ним органу покладено обов'язок розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням обґрунтована неможливістю продовжувати роботу через наявність істотних перешкод у її виконанні. Інакше, власнику чи уповноваженому ним органу слід дотримуватись двотижневого терміну перед вирішенням питання про звільнення працівника.

Зі змісту вказаних норм також вбачається, що працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа, якій відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору, зокрема особа, запрошена в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 5 ст. 24 КЗпП) (вказана правова позиція закріплена і в ч. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів").

Так, частиною ч. 5 ст. 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Тобто, за чинним законодавством про працю, основною умовою звільнення працівника, який відкликав свою заяву про звільнення, є запрошення до дати відкликання заяви про звільнення на місце цього працівника іншої особи в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.

В даному випадку, професійна діяльність на посадах прокурорів відноситься до сфери публічної служби з певними особливостями і основні питання регулювання порядку прийняття та переміщення по службі, дисциплінарної відповідальності, оплати праці, звільнення з посади тощо регулюються Законом України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до вимог ст. ст. 6, 15 зазначеного Закону органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, який призначає заступників прокурорів областей та відповідно до законодавства визначає порядок їх прийняття, переміщення та звільнення.

Відсилочної норми про загальний порядок прийому на роботу відповідно до Кодексу законів про працю України Закон України «Про прокуратуру» не містить.

Згідно ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» та Наказу Генеральної прокуратури України від 31.03.2006 р. № 740ц "Про посади номенклатури Генерального прокурора України" до посад, на які працівники призначаються і з яких звільняються Генеральним прокурором України, належать прокурори міст, районів, міжрайонні та прирівняні до них спеціалізовані прокурори.

Згідно п. 10 вказаного наказу при вирішенні питання про звільнення працівників номенклатури Генерального прокурора України прокурорам Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованим прокурорам (на правах обласних), ректору Національної академії прокуратури України надсилати до Генеральної прокуратури України такі матеріали:

- подання із зазначенням причини та свого ставлення до звільнення;

- рапорт працівника із зазначенням конкретних підстав звільнення;

- медичні документи (у разі звільнення за станом здоров'я);

- матеріали службового розслідування, рішення колегії, атестаційні документи (при звільненні в порядку дисциплінарного стягнення).

У поданні про звільнення зазначати, чи добрано кандидатуру на посаду, що вивільняється, і коли її буде представлено для призначення.

Зі змісту рапорту позивача на ім'я Генерального прокурора України від 23 вересня 2014 року вбачається, що він просив звільнити його з займаної посади - Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області за власним бажанням відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України (а.с. 140).

Під час розгляду справи судом також встановлено, що 25 вересня 2014 року позивач через відділення поштового зв'язку «Укрпошта» направив електронне повідомлення через мережу Інтернет про відкликання рапорту про звільнення оскільки написав його у стані душевного хвилювання.

Вказане повідомлення отримано Генеральною прокуратурою України 26.09.2014 року (надійшло до Генпрокуратури 25.09.2014 р. о 16:52), що підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалося представником відповідачів під час розгляду справи (а.с.145).

Як повідомив під час розгляду справи позивач з 25.09.2014 року по 21.11.2014 року він перебував на лікарняному, що підтверджується листками не працездатності, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 6313 від 10.10.2014 року (а.с. 12-16, 65-70).

Також з матеріалів справи вбачається, що прокурором Харківської області 24.09.2014 р. було підготовлене подання (а.с. 139) про звільнення позивача з займаної посади. Вказані документи 24.09.2014 р. вх. 11-159 отримані Генеральною прокуратурою України за допомогою факсимільного зв'язку (а.с. 139). На підставі згаданих подання та рапорту, 26.09.2014 р. відповідачем-1 був прийнятий наказ № 1356к (а.с. 138) про звільнення ОСОБА_1 з посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області, з 07.10.2014 р. за власним бажанням.

Як слідує із письмових заперечень представника Генеральної прокуратури України після написання позивачем рапорту про звільнення з посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області, на цю посаду 24.09.2014 було запрошено ОСОБА_2, який на той час обіймав посаду начальника управління правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури Харківської області.

У той же час у справі міститься рапорт ОСОБА_2 від 24.09.2014 р. про призначення на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області, прокурором Харківської області 25.09.2014 було підготовлене подання про призначення його на цю посаду (а.с. 52,77). Вказані документи отримані Генеральною прокуратурою України та Наказом Генерального прокурора України № 1375к від 02.10.2014 року, старшого радника юстиції ОСОБА_2 призначено Куп'янським міжрайонним прокурором Харківської області.

Відповідно до п. 13.4. Наказу Генеральної прокуратури України від 15.09.2014 № 2гн "Про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України" подання про звільнення прокурорів районного рівня слід надсилати до Генеральної прокуратури України не пізніше ніж за місяць до закінчення строку їх повноважень. У разі дострокового звільнення прокурора подання повинні містити конкретні обґрунтування причин звільнення.

Відповідно до довідки складеної 30.09.2014 року старшим прокурором відділу роботи з кадрами територіальних прокуратур О. Мироненка до управління кадрового забезпечення 26.09.2014 надійшло електронне повідомлення Куп'янського міжрайонного прокурора ОСОБА_1 щодо відкликання поданого ним рапорту від 23.09.2014 про звільнення його із займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).

З метою перевірки повідомлення, ним старшим прокурором відділу територіальних прокуратур здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_1 за номером (НОМЕР_2). В ході телефонної розмови ОСОБА_1 повідомив, що рапорт написав під психологічним тиском у відділі роботи з кадрами, відмовившись називати прізвище посадової особи. Також повідомив, що після спілкування з колективом Куп'янської міжрайонної прокуратури з проводу написання рапорту на звільнення дізнався, що всі працівники не бажають його звільнення та прохали залишитись на посаді. У зв'язку з чим ним було відправлене вказане електронне повідомлення про відкликання рапорту. Також вказано, що з 25.09.2014 ОСОБА_1 перебуває на лікарняному.

Відповідно до п. 30 Наказу Генеральної прокуратури України від 15.09.2014 № 2гн "Про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України" роботу з добору, розтановки, професійної підготовки та виховання кадрів організовує прокурор обласного рівня.

Відповідно до п. 3 наказу Генеральної прокуратури України від 31.03.2006 р. № 740ц «Про посади номенклатури Генерального прокурора України» при висуненні працівника на посаду, яка входить до номенклатури Генерального прокурора України, прокурори областей повинні надсилати до Головного управління кадрового забезпечення Генеральної прокуратури України, окрім інших документів, подання про призначення на посаду з обґрунтуванням запропонованої кандидатури із зазначенням, чи перебував працівник у резерві на висунення та яку роботу з його підготовки проведено, а також рапорт кандидата на посаду.

Матеріали щодо кандидатур для призначення на посади прокурорів міст, районів та прирівняних до них слід надсилати до Генеральної прокуратури України за місяць до закінчення строку їх повноважень. Якщо посада прокурора вивільняється з інших причин, - не пізніше одного місяця з часу виникнення вакансії.

На виконання п. 4 Наказу Генеральної прокуратури України від 31.03.2006 р. № 740ц «Про посади номенклатури Генерального прокурора України» начальник Головного управління кадрового забезпечення Генеральної прокуратури України, упродовж трьох днів від дня надходження матеріалів, організовує їх вивчення працівниками відділу роботи з кадрами, відділу особового складу та внутрішньої безпеки, після чого готує висновки щодо можливості призначення працівників на посаду.

Пунктом 4.2. Наказу № 740ц передбачено приймати рішення щодо виклику кандидатів до Генеральної прокуратури України кожний другий і четвертий четвер щомісяця для проведення співбесіди.

Керівникам самостійних структурних підрозділів, членам колегії Генеральної прокуратури України під час співбесід та ознайомлення з матеріалами особисто з'ясовувати фаховий рівень кандидатів, стан їх підготовленості до виконання службових обов'язків, вносити пропозиції щодо можливості призначення їх на посади.

Начальник Головного управління кадрового забезпечення з урахуванням висновків, думок керівників самостійних структурних підрозділів, заступників Генерального прокурора України вносить пропозиції Генеральному прокурору України щодо доцільності винесення кандидатур на засідання колегії (п.п 5,6. наказу).

Отже, наказ про звільнення працівника в зв'язку з переведенням на посаду міжрайонного прокурора приймається після вивчення пакету документів, в тому числі і подання прокурора області та рапорту працівника.

Під час розгляду справи представник відповідачів відомостей щодо дати та часу, обставин запрошення ОСОБА_2 на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області, проведення з ним співбесід не повідомив, копії висновку Головного управління кадрового забезпечення Генеральної прокуратури України щодо можливості призначення ОСОБА_2 на посаду не надав. Позивач також заявив, що його не повідомили про переведення ОСОБА_2 на посаду яку він обіймав.

Так, судом встановлено, що підставою прийняття Генеральним прокурором України наказу №1375к від 02.10.2014 про призначення ОСОБА_2 на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області з 08.10.2014 року є подання прокурора Харківської області від 25.09.2014 та рапорт ОСОБА_2 про призначення його на посаду від 24.09.2014, поданий Генеральному прокурору України, однак доказів дати та часу реєстрації вказаних подання та рапорту в Генеральній прокуратурі України представником відповідачів суду не надано, в той час, як вбачається з матеріалів справи електронне повідомлення ОСОБА_1 про відкликання рапорту про звільнення із займаної посади зареєстровано в Генеральній прокуратурі України 26.09.2014 р. Вищевказане свідчить про не дотримання порядку призначення ОСОБА_2 на посаду, а як наслідок відсутність перешкод продовження роботи позивача на посаді Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області.

Зважаючи на обставини написання позивачем 23.09.2014 заяви про звільнення із займаної посади, в якій не вказано ні підстав, ні бажаної дати такого звільнення, небажання дійсного настання наслідків за результатами його розгляду, про що свідчить написаний ОСОБА_1 25.09.2014 року рапорт на ім'я прокуратури Харківської області та електронне повідомлення до Генерального прокурора України з проханням не розглядати його заяву про звільнення з займаної посади, на думку суду, відповідач 1, неправомірно прийняв оскаржуваний наказ від 26.09.2014 року № 1356к про звільнення позивача, не врахував всіх обставин, а саме наявності повідомлення позивача від 25.09.2014 року, причин написання заяви про звільнення.

Суд враховує також те, що позивача не було повідомлено про запрошення на посаду, яку він обіймав іншого працівника, а також те, що останній з 25.09.2014 року по 21.11.2014 року перебував на лікарняному та при цьому не мав наміру залишати робоче місце і звільнятись з роботи. Відповідачі, знаючи пре це, порушили та позбавили позивача права, наданого частиною 2 ст.38 КзпП України. На думку суду відповідачами штучно створені умови для заповнення посади, що не була вакантною та з якої позивач не мав наміру звільнятися. При цьому всі операції з кадровими документами були проведені через день після написання рапорту про звільнення.

Суд погоджується із доводами позивача, що в даному випадку відбулось призначення ОСОБА_2 на іншу посаду в органах прокуратури, а не переведення працівника з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств відповідно до ч. 5 ст. 24 КЗпП, на підставі чого позбавлено позивача права відкликати раніше подану ним заяву про звільнення відповідно до ч. 2 ст. 38 КЗпП України.

Крім того, згідно рапорту ОСОБА_2 від 24.09.2014 року поданого Генеральному прокурору України, останній просив призначити (не перевести) його на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області, яка до того ж не була вакантною. Матеріали справи доказів запрошення ОСОБА_2 на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області ОСОБА_2. в порядку переведення, як і його згоди на призначення у порядку переведення на вказану посаду не містять.

Під час розгляду справи суду також не надано доказів погодження відповідачем 1 кандидатури ОСОБА_2 на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області до відкликання позивачем раніше поданого ним рапорту про звільнення. Посилання представника Генеральної прокуратури України як на підставу звільнення ОСОБА_1 запрошення на посаду Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області ОСОБА_2. в порядку переведення суд вважає таким, що не узгоджується з вимогами Закону України «Про прокуратуру» та прийнятими на підставі нього наказами Генерального прокурора України, а тому є неправомірним.

З огляду на вказане, суд приймає посилання Позивача, що він правомірно та із дотриманням положень ст.38 КЗпП України відмовився від свого рапорту про звільнення за власним бажанням від 23.09.2014 р., та як наслідок, мав право продовжувати працювати на посаді Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області.

Відтак, суд погоджується із доводами Позивача про протиправність винесення спірного наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади за власним бажанням.

Таким чином, системний аналіз встановлених судом в ході судового розгляду справи фактичних обставин, свідчить про те, що неврахування Генеральною прокуратурою України заяви позивача про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням та проведення звільнення, є порушенням прав ОСОБА_1 які підлягають відновленню.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно абз.2 п.1 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 6 листопада 1992 року, діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Однак, необґрунтованими є посилання позивача на неможливість звільнення працівника за власним бажанням в період лікарняного, оскільки норми трудового законодавства забороняють звільняти працівників в період їх тимчасової непрацездатності лише з ініціативи власника. Тобто, на осіб, які звільняються не за ініціативою власника, вказана заборона не розповсюджується.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Генеральної прокуратури України про звільнення ОСОБА_1 не відповідає ч. З ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання його протиправним та скасування підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення на посаді Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, також підлягають задоволенню. Так, згідно довідки прокуратури Харківської області № 18-461 вих. 15 від 02.03.2015 р. (а.с. 35) середня заробітна плата ОСОБА_1, за останні 2 календарні місяці роботи складає - 9 945,68 грн., середньоденна заробітна плата становить - 473,60 грн.

Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача дорівнює 95. Відповідно середній заробіток ОСОБА_5 за час вимушеного прогулу з 21 листопада 2014 року по 23 квітня 2015 року складає 44 992,00 грн.

Відповідно до п.2 та п.3 ч. 1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, постанова суду в частині поновлення Позивача на посаді Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області та середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені 'її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Позивача.

Керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст.71, ст.86, ст. 128, 158-ст. 163 ст 167 ст 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Харківської області області, третя особа: Куп'янська міжрайонна прокуратура Харківської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Генеральної прокуратури України № 1356к від 26.09.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області за власним бажанням.

Поновити ОСОБА_1 (61174, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області.

Стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.11.2014 р. по 23.04.2015 року у розмірі 44 992,00 грн.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі - 9 945,68 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій