Справа № 826/19058/14
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2015 р. м. Київ К/800/9807/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Голубєвої Г.К.

Суддів Сіроша М.В.

Юрченко В.П.

при секретарі судових засідань: Чайці О.С,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВАКАН»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року

по справі № 826/19058/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВАКАН»

до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

про визнання протиправними та скасування наказу та податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВАКАН» звернулось до суду з позовом до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказу від 27 жовтня 2014 року №604 та податкового повідомлення-рішення від 25 листопада 2014 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2015 року у даній справі позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25 листопада 2014 року №. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2015 року в частині задоволення позову та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову з мотивів безпідставності заявлених вимог. В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2015 року залишено без змін.

Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та залишити без змін постанову суду першої інстанції, оскільки скаржник вважає її такою, що прийнята з правильним застосуванням норм чинного законодавства.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що податковим органом на підставі наказу № 604 від 27.10.2014 року, згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20,пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Івакан» щодо встановлення фінансово-господарських взаємовідносин та взаєморозрахунків з ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Прайм» за червень 2014 року.

За результатами вказаної перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема, статей 185, 186, 187 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податок на додану вартість по декларації за червень 2014 року в сумі 1998000,00 грн.

На підставі висновків перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.11.2014 року № , яким позивачу зменшено розмір грошового зобов'язання, що залишається у розпорядженні с/г підприємства, на суму 1998000,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що невиправдана ціна товару, що була відображена позивачем та його контрагентом в первинній документації, свідчить про недобросовісність господарської операції, а тому рішення податкового органу є правомірним та скасуванню не підлягає.

Однак, з такими висновками апеляційного суду колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ліцензії Державної служби України з контролю за наркотиками серія AE №269606 ТОВ «Івакан» надано дозвіл на культивування, придбання, зберігання, перевезення, реалізацію (відпуск), знищення, використання рослин (списку 3 таблиці І) «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів».

Судами встановлено, що між ТОВ «Івакан» (продавець) та ТОВ «ЛГЗ «Прайм» (покупець) укладено договори купівлі-продажу товару від 19.06.2014 року №19/06/14-1 та від 26.06.2014 року №26/06/14-1, предметом яких є придбання олії конопляної.

На підтвердження виконання даних договорів в матеріалах справи наявні копії видаткових та податкових накладних, згідно олія конопляна була передана покупцю - ТОВ «ЛГЗ «Прайм».

В подальшому між ТОВ «Івакан» (зберігач) та ТОВ «ЛГЗ «Прайм» (власник) було укладено договори відповідального зберігання від 23.06.2014 року №23/06/2014-1 та від 30.06.2014 року №30/06/2014-1, на виконання яких позивач прийняв на зберігання олію конопляну, що підтверджується актами прийому-передачі «майна» на зберігання. В подальшому олія конопляна була повернута зі зберігання, про що сторонами договору складено та підписано відповідні акти.

Згідно вказаних договорів, товар зберігався у Київській обл., м. Вишневе, вул. Київська, 23. Дане приміщення належить позивачу на праві користування згідно договору суборенди нежилого приміщення від 05.05.2014 року б/н, укладеного з ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО».

Розрахунки ТОВ «ЛГЗ «Прайм» із позивачем здійснював у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень.

З матеріалів справи вбачається, що олія конопляна, яка була продана ТОВ «ЛГЗ «Прайм», була виготовлена із насіння коноплі, самостійно вирощеної позивачем. Для засіву землі насіння коноплі було придбане у Дослідної станції луб'яних культур Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, що підтверджується первинними документами, сертифікатами, дозволами, копії яких наявні в матеріалах справи.

Також, позивач уклав ряд угод із обробки землі, збирання урожаю, копії яких також наявні в матеріалах справи.

Виготовлення олії конопляної здійснювало ТОВ «Кронос-МК» на підставі укладеного з ТОВ «Івакан» договору про переробку давальницької сировини від 15.04.2014 року №1504. На виконання даного договору позивачем відправлено на адресу ТОВ «Кронос-МК» насіння коноплі в кількості 12400,00 кг та каністри пластикові в кількості 499 штук (перевізник - ПП «Укрінтерсофт»), що підтверджується актами прийому-передачі сировини та матеріалів, податковою накладною, товарно-транспортними накладними.

Якість виготовленої олії підтверджується сертифікатом якості, виданим ТОВ «Кронос-МК».

Також, матеріали справи свідчать про те, що між ТОВ «Івакан» (замовник) та ПП «Біговал» (виконавець) укладено договір на переробку сировини та фасування продукту переробки від 02.06.2014 року №02.06/2014, на виконання якого ПП «Біговал» здійснило переробку насіння коноплі в кількості 46388 кг, виготовило з нього олію конопляну та розфасувало у тару по 5 л.

Тара була придбана у ПП «Біговал» згідно договору купівлі-продажу від 01.10.2012 року №01.10/2012.

Внаслідок переробки насіння коноплі позивач отримав від ПП «Біговал» 10000,00 літрів олії коноплі та 22153 кг жмиху коноплі, що підтверджується актом приймання-передачі.

Олія конопляна в кількості 2500 літрів була перевезена із пункту навантаження: Харківська обл., Харківський р-н, смт. Бабаї, вул. 1 Травня, 97 у пункт розвантаження - Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 23, що підтверджується товарно-транспортною накладною (перевізник - ТОВ «Т.Л.Транс»).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач дійшов висновку про те, що ТОВ «Івакан» не має права на відображення результатів господарських операцій з ТОВ «ЛГЗ «Прайм» у бухгалтерській та податкові звітності, посилаючись на відсутність реального характеру правочинів, укладених з ТОВ «Кронос-МК» та ПП «Біговал». Відповідач зазначив, що вказані контрагенти позивача не мають виробничих потужностей та персоналу, необхідних для виконання умов вищезазначених договорів з переробки давальницької сировини.

Разом з тим , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності вказаних доводів податкового органу, оскільки відповідачем не надав жодних доказів, які б підтверджували те, що укладення договорів купівлі-продажу між ТОВ «Івакан» та ТОВ «Кронос-МК», ПП «Біговал» і ТОВ «ЛГЗ «Прайм» не відповідають дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки, за результатом якого складено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є встановлення фінансово-господарських взаємовідносин та взаєморозрахунків з ТОВ «ЛГЗ «Прайм», а не з ТОВ «Кронос-МК», та з ПП «Біговал».

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У відповідності до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно із пунктом 186.1 статті 186 Податкового кодексу України місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах «б» і «в» цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Положеннями пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Як зазначено пунктом 209.2 статті 209 Податкового кодексу України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Колегія суддів погоджується з висновком окружного адміністративного суду про те, що первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, складені в ході здійснення взаємовідносин із зазначеними контрагентами у відповідності з порядком, встановленими положеннями законодавства та їхні реквізити відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону № 996-XIV.

Також є правильним висновок суду першої інстанції про те, що господарські відносини між позивачем та ТОВ «ЛГЗ «Прайм» є документально підтвердженими та мали реальний характер.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у відповідача підстав для зменшення позивачу суми податку на додану вартість, що залишається у розпорядженні с/г підприємства, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на вказані обставини колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про скасування постанови апеляційного суду з підстав невідповідності її нормам матеріального та процесуального права, та залишенні в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВАКАН» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року скасувати та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2015 року по справі № 826/19058/14.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підписСірош М.В.
підписЮрченко В.П.

Ухвала складена у повному обсязі 23.04.2015 р.