Справа № 804/3611/15
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 березня 2015 р. Справа № 804/3611/15

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., розглянувши у місті Дніпропетровську у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська з наступними позовними вимогами:

- скасувати рішення №367 від 22.01.2015 р. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровськ, та визнати рішення таким, що порушує ст. 47 Конституцію України, Закони України «Про приватизацію державного житлового фонду», накази Міністра оборони України №1 від 03.01.1993 р; №569 від 15.09.2011 р. та права громадянки ОСОБА_1 на приватизацію займаного нею житла;

- визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації, яка виразилась в не виконані Конституції України нормативно-правових актів (наказів №569 від 15.09.2011 р; №1 від 03.01.1993 р.) та зобов'язати розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.01.2015 р. вх. №110 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1, що займає ОСОБА_1 на підставі ордеру №05 від 19.01.1988 р. на території відкритого військового містечка (селища міського типу), згідно нормативно правових актів, та вжити заходів передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 р., що діють на момент ухвалення рішення;

- зобов'язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, прийняти рішення по заяві ОСОБА_1, та вжити заходів щодо приватизації квартири яка використовується нею та членами її сім'ї на умовах найму на території відкритого військового містечка (селища міського типу), згідно нормативно-правових актів та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 р., що діють на момент ухвалення рішення за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2015 р. відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не з'явився.

Частиною 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 цієї статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, питання, які пов'язані з приватизацією квартир, в тому числі і в частині відмови уповноваженим органом провести приватизацію та винесення відповідних рішень, виникають з житлових відносин та повинні розглядатися судами у порядку цивільного судочинства.

Слід звернути увагу, що поняття «житлові відносини» в контексті змісту ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України включає в себе і право громадян на одержання житла в зв'язку з приватизацією. Дана норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила, а тому розгляд страви за правилами іншого судочинства не є допустимим.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції.

Вказана правова позиція зазначена Верховним судом України в постанові від 02.12.2014 р. у справі №21-530а14.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд, згідно статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За наведених обставин у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі.

При цьому, суд роз'яснює позивачу про право на звернення з зазначеним позовом до місцевого загального суду в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст.ст. 2, 86, 128, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі № 804/3611/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, - закрити.

Згідно ч.3 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у п'ятиденний строк з моменту проголошення ухвали.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова
Ухвала не набрала законної сили 23.03.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун