Справа № 826/167/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2015 р. м. Київ К/800/16716/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Білуги С.В., Заїки М.М.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир-Петрол» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі за позовом підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир-Петрол» до Державної виконавчої служби України про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Державної виконавчої служби України у якому просило: визнати протиправною та скасувати з дати прийняття постанову відповідача про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.11.2012 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України у розмірі 1941328 грн. 17 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідач письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 09.12.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису від 01.11.2010 № 949 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу про звернення стягнення на майно, а саме: будівлю автозаправочної станції та споруди площею 72,7 кв.м., що розташована за адресою: Вінницька обл., Калинівський район, село Корделівка, автошлях «Виступовичі - Овруч - Могилів-Подільський», км 267+800 (ліворуч), яка складається з: а) будівля автозаправки, загальною площею 72,7 кв.м., літера за планом земельної ділянки «А», матеріали стін, будівель та споруд - цегла; б) навіс, літера за планом земельної ділянки «а»; в) колодязь шахтний, літера за планом земельної ділянки «№ 1»; г) очисні споруди, літера за планом земельної ділянки «№ 2»; д) мостіння, літера за планом земельної ділянки «№ 3»; будівлю автозаправочної станції та споруди площею 73,8 кв.м., що розташовані за адресою: Вінницька обл., Калинівський район, село Корделівка, автошлях «Виступовичі - Овруч - Могилів - Подільський», км 267+750 (праворуч), яка складається з: а) будівля автозаправки, загальною площею 73,8 кв.м., літера за планом земельної ділянки «А», матеріали стін, будівель та споруд - цегла; б) навіс, літера за планом земельної ділянки «а»; в) колодязь шахтний літера за планом земельної ділянки «№ 1»; г) очисні споруди, літера за планом земельної ділянки «№ 2»; д) мостіння, літера за планом земельної ділянки «№ 3», що належать на праві приватної власності ТОВ «Житомир-Петрол». За рахунок коштів отриманих від реалізації майна, задовольнити вимоги ТОВ «Український промисловий банк» в розмірі 19 413 281 грн. 71 коп., у зв'язку тим, що боржником у наданий строк в самостійному порядку напис не виконано.

Вказаною постановою боржнику було встановлено семиденний термін з моменту отримання вказаної постанови для добровільного виконання виконавчого напису нотаріуса.

29.11.2012 року головним державним виконавцем ВПВР ДВС України винесено постанову про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору у розмірі 1 941 328, 17 грн., в зв'язку з невиконанням боржником у встановлений для добровільного виконання семиденний строк зазначеного напису в самостійному порядку.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що невиконання боржником у строк встановлений державним виконавцем рішення у добровільному порядку є підставою для стягнення з нього виконавчого збору.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Окрім того, положеннями частини третьої статті 27 зазначеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані зорганізацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Подібних висновків дотримується Верховний Суд України, зазначивши їх під час розгляду подібної категорії справ (постанова від 28 січня 2015 року № 3-217гс14).

При цьому, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає, що судами не встановлювалось, а з матеріалів справи не вбачається саме наявність дій виконавця при примусовому виконанню вказаного виконавчого напису, з урахуванням відсутності всіх матеріалів виконавчого провадження у даній справі, що унеможливлює для прийняття остаточного рішення у даній справі на стадії касаційного розгляду, так як це, в даному разі має вирішальне значення.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції) встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої, третьої та четвертої статті 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.

За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв'язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Судами даних обставин не встановлено, що унеможливлює дослідити питання законності оскаржуваної позивачем постанови, в частині надіслання та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, звертає увагу на те, що матеріали справи не містять, а судами не досліджено відповідного договору іпотеки за невиконання якого був виданий нотаріусом виконавчий напис. При цьому, не було встановлено факт реалізації майна третій особі, яке є предметом іпотеки по вказаному договору, хоча в матеріалах справи є листи Вінницького обласного об'єднання БТІ від 13.09.2012 року (вих. №№ 1094 та 1095), з яких слідує, що вказані вище два об'єкта на які здійснювалось стягнення у межах вказаного виконавчого провадження зареєстровані на праві приватної власності ТОВ «Ленора».

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир-Петрол» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: С.В. Білуга

М.М. Заїка