Справа № 808/7584/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2015 рокусправа № 808/7584/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Шлай А.В. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Спецгідроенергомонтаж» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Спецгідроенергомонтаж» (далі - позивач або ПрАТ «Спецгідроенергомонтаж») звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - відповідач або ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 вересня 2014 року № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11 вересня 2014 року № , винесене ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2010 року між позивачем (підрядник) та ПАТ "Дніпро-Спецгідроенергомонтаж" (замовник) укладений підрядний контракт № З/ПК 10 на виконання робіт з реконструкції обладнання філії ВАТ "Укргідроенерго" "Дніпровська ГЕС", предметом якого є виконання підрядником комплексу робіт з реконструкції обладнання Дніпровської ГЕС відповідно до календарного плану. Згідно календарного плану

дата закінчення робіт - 19.01.2015 року.

Також, 14.03.2012 року між позивачем (субпідрядник) та ПАТ "Дніпро-Спецгідроенергомонтаж" (генпідрядник) укладений договір підряду №4/ПК/12. Предметом указаного договору є виконання робіт по демонтажу, монтажу обладнання, випробуванню, попередніми пусконалагоджувальними та пусконалагоджувальними роботами на ГЕС, включаючи остаточне фарбування обладнання на ГЕС".

Встановлено, що взаємовідносини ПрАТ "Спецгідроенергомонтаж" із ТОВ "Інтер-Метал" та ТОВ БК "Гранд Білдінг" були зумовлені необхідністю виконання позивачем умов підрядного контракту № З/ПК 10 на виконання робіт з реконструкції обладнання філії ВАТ "Укргідроенерго" "Дніпровська ГЕС" та договору підряду № 4/ПК/12 від 14.03.2012.

Так, 27.01.2014 між позивачем (покупець) та ТОВ БК "Гранд Білдінг" (постачальник) укладений договір поставки №28. Відповідно до цього договору постачальник поставляє позивачу продукцію, відповідно до специфікацій та рахунків-фактур.

Також, 27.02.2014 між позивачем (покупець) та ТОВ "Інтер Метал" (постачальник) укладений договір поставки №76. Відповідно до цього договору постачальник поставляє позивачу продукцію, відповідно до специфікацій та рахунків-фактур.

Виконання договорів поставки від 27.01.2014 №28 та від 27.02.2014 № 76 підтверджене відповідними первинними документами, а саме, податковими накладними, специфікаціями, квитанціями, рахунками-фактурами, видатковими накладними, виписками з банку, оборотними відомостями, реєстром виданих та отриманих податкових накладних. Крім того, використання отриманої під постачальників продукції у господарській діяльності підтверджується актами про списання будівельних матеріалів, із зазначенням виду робіт, де такі матеріали використані. Отримання продукції від постачальників, крім іншого, підтверджене наявністю у журналі реєстрації видачі довіреностей відповідних відміток. Указані документи містяться у матеріалах справи.

13.05.2014 року на адресу позивача надійшов запит відповідача (лист від 08.05.2014 № 2328/10/08-28-22-11) про надання пояснень та їх документального підтвердження. Податковий орган у вказаному листі вказав, що у зв'язку із встановленням сумнівності у факті здійснення операцій з контрагентом ТОВ "Інтер Метал", необхідно надати первинні документи, які підтверджують відповідні господарські відносини.

22.05.2014 року листом № 101 позивач надав відповідачу витребувані ним первинні документи по взаємовідносинам із ТОВ "Інтер Метал".

03.06.2014 року відповідач надав позивачу запит № 5841/10/08-28-22-06 про надання пояснень та їх документального підтвердження щодо господарських відносин із ТОВ "Інтер-Метал" та ТОВ БК "Гранд Білдінг".

24.06.2014 року листом № 114 позивач виконав вимогу вищевказаного запиту податкового органу та надав запитувані документи.

04.08.2014 року наказом № 731 ДПІ у Ленінському районі призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача щодо господарських відносин із ТОВ "Інтер-Метал" та ТОВ БК "Гранд Білдінг".

У період з 04.08.2014 року по 07.08.2014 року фахівцями ДПІ у Ленінському районі проведено перевірку позивача, за результатами якої складений акт від 08.08.2014 року № 861/08-28-22-12/32814705 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ "Спецгідроенергомонтаж" з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійснені фінансово-господарських операцій із ТОВ "Інтер Метал" за лютий-березень 2014 року та з ТОВ БК "Гранд Білдінг" за січень 2014 року" (далі - акт).

Під час перевірки встановлені та у акті зафіксовані порушення позивачем вимог:

- п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.17 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 173723грн., у тому числі по періодам: за січень 2014 року - на суму 75420грн., за лютий 2014 року - на суму 57312грн., за березень 2014 року - на суму 40991грн.

02.09.2014 року позивач надіслав заперечення на акт, проте 08.09.2014 року відповідач листом № 9401/10/08-28-22-12 повідомив позивача, що висновки акту залишені без змін.

На підставі акту перевірки відповідачем податковим органом винесено податкове повідомлення рішення від 11.09.2014 року № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 260584,50грн., у тому числі за основним платежем - 173723грн., та штрафними санкціями - 86861,50грн.

Встановлено, що підставою для висновку про порушення позивачем норм податкового законодавства стала інформація, яка отримана відповідачем від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві, а саме, акт від 08.05.2014 року № 1294/26-55-22-07/38748811 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Інтер Метал" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.12.2013 по 31.03.2014" та акт від 03.04.2014 року № 1019/26-55-22-08/38913054 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ БК "Гранд Білдінг" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.01.2014 по 28.02.2014".

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних документів викладені у частині 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що первинні документи, які фіксують господарські відносин між позивачем та його контрагентами (ТОВ "Інтер-Метал" та ТОВ БК "Гранд Білдінг") а саме: податкові накладні, специфікації, квитанції, рахунки-фактури, видаткові накладні, виписки з банку, оборотні відомості, реєстр виданих та отриманих податкових накладних, акти про списання будівельних матеріалів, журнал реєстрації видачі довіреностей, вказані документи містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 120-250, т. 2 а.с. 9-16).

складені відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні".

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків іі надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

При цьому, як вбачається зі змісту Акту перевірки, то він не містить жодних посилань податкового органу про те, що податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим суд першої інстанції вірно вважав, що позивачем надані докази, що підтверджують реальне вчинення господарської операції.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

Отже, сама по собі несплата податку продавцем та його контрагентами по ланцюгу (у томі числі у разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. В разі невиконання контрагентами по ланцюгу своїх обов'язків по сплаті податку на додану вартість до бюджету, такі дії тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" та від 22 січня 2009 року "Булвес" АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно вважав, що наявність інформації щодо можливого порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства (акти про неможливість проведення зустрічної зірки) не може бути підставою для висновку про порушення позивачем приписів Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Спецгідроенергомонтаж» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: С.В. Чабаненко