Справа № 296/3939/15-а
Суддя: Рожкова О. С.
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/3939/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Маковей О.М.,

представника позивача, відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі адміністративну справу за позовом Управління державної міграційної служби України в Житомирській області до ОСОБА_1 про примусове видворення,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року Управління державної міграційної служби України в Житомирській області (далі позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), у якому просило примусово видворити громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України до країни громадянської належності та походження.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що працівниками Корольовського РВ у місті Житомирі УДМС України в Житомирській області виявлений громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_1, який перебував на території України нелегально, так як термін перебування на території України закінчився 10.06.2013 року. Особа громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 встановлена і підтверджується паспортом громадянина ОСОБА_2 СТ3534803, виданого 22.03.2012 року. Перевіркою правомірності перебування на території України гр. ОСОБА_2 ОСОБА_1 встановлено, що останній прибув до України 13.03.2013 року з приватною метою. Після прибуття на територію України не звертався до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання з заявою про продовження строку перебування на території України. За період перебування в Україні притягувався до адміністративної відповідальності: 20.09.2014 року та 17.03.2015 року за ч.1 ст.203 КУпАП. 20.09.2014 року затверджено рішення Корольовського РВ в м. Житомирі УДМС України в Житомирській області про примусове повернення за межі України ОСОБА_1, яким останнього зобов'язано залишити територію України не пізніше 05.10.2014 року, однак відповідач у визначений термін добровільно не виїхав за межі території України. ОСОБА_1 законних джерел доходу, власного житла на території України не має, дозвіл на працевлаштування, приймаюча сторона в Україні - відсутні, ніхто з його близьких родичів не є громадянином України, з громадянкою України в офіційному шлюбі не перебуває, проживає на території України без засобів на належне існування, достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних з подальшим перебуванням в Україні не має, тому підстав для тимчасового проживання ОСОБА_1 не встановлено.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, проосила його задовольнити.

Відповідач просив відмовити у задоволені позову, пояснив, що не одружений, не працює, паспорта громадянина ОСОБА_2 він не має, оскільки він його загубив і до відповідних органів про оформлення тимчасового документу, що посвідчує особу не звертався. Має намір добровільно віїхати з України, для чого придбав квитки на літак до ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки ОСОБА_2 про умови взаємних поїздок громадян, затвердженої Постановою KM від 10.01.2002 №11, між Україною та ОСОБА_2 встановлюється безвізовий порядок в'їзду з дотриманням правил перебування і прописки (реєстрації), що діють в цій державі, по документах, зазначених у Додатку до цієї Угоди.

У Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою KM України і від 15 лютого 2012 р. № 150 (далі - Порядок) зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до п. 6, 8 Порядку строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну. Заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Судом встановлено, що згідно матеріалів справи та відповідно до пункту 26 ст.1 та частини 1 ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року (далі - Закону), останній ОСОБА_1 прибув до України 13.03.2013 року з приватною метою.

ОСОБА_1, після прибуття на територію України, а саме з 13 березня 2013 року, не звертався до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання з заявою про продовження строку перебування на території України.

20.09.2014 року працівником Корольовського РВ в м. Житомирі УДМС України в Житомирській області складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МЖТ № 017401 відносно громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який вїхав в Україну 13.03.2013 року, термін перебування в Україні якого закінчився 10.06.2013 року (а.с.10).

Постановою начальника Корольовського РВ в м. Житомирі УДМС України в Житомирській області ОСОБА_3 від 20.03.2015 року, серія ПН МЖТ № 017401 на громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.11).

Рішенням начальника Корольовського РВ в м. Житомирі УДМС України в Житомирській області ОСОБА_3 від 20.09.2014 року зобовязано громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 05.10.2014 року, з яким останній повідомлений (а.с.8, 9).

Однак відповідач у визначений термін добровільно не виїхав за межі території України. Дане рішення про примусове повернення останнім отримане і про прийняті дії райвідділом особу повідомлено та ним не оскаржувалося.

19 та 20 вересня 2014 року до прокуратури м. Житомира та УДМС України в Житомирській області направлені відповідні повідомлення про зобовязання громадянина ОСОБА_1 в строк до 05.10.2014 року залишити територію України (а.с.7).

Однак, в порушення вимог чинного законодавства України та всупереч вимог вищезазначених органів ОСОБА_1 територію України не залишив та продовжив перебувати без належного на те дозволу.

При цьому, ОСОБА_1 законних джерел доходу, власного житла на території України не має, дозвіл на працевлаштування, приймаюча сторона в Україні - відсутні, ніхто з його близьких родичів не є громадянином України, з громадянкою України в офіційному шлюбі не перебуває, проживає на території України без засобів на належне існування, достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних з подальшим перебуванням в Україні немає, тому підстав для тимчасового проживання ОСОБА_1 встановлених частинами 4-12 статті 4 Закону не було встановлено.

У звязку з викладеним, 17.03.2015 року посадовою особою Державної міграційної служби України складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МЖТ № 019967 відносно громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який вїхав в Україну 13.03.2013 року, термін перебування в Україні якого закінчився 10.06.2013 року (а.с.3).

В той же день постановою начальника Корольовського РВ в м. Житомирі УДМС України в Житомирській області ОСОБА_3 серія ПН МЖТ № 019967 на громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.4).

Враховуючи вище викладенні факти, відповідач порушує встановлені правила перебування іноземців на території України та проживає без документів на право проживання в Україні, своїми діями порушує вимоги ст.ст.9,16,23 Закону, що дає обґрунтовані підстави вважати, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_1 ухиляється від виїзду з України.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011року центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, тобто Державна міграційна служба України, може лише на підставі винесеної за її позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» суд приходить до висновку, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_1 підлягає примусовому видворенню за межі України, підстав заборони щодо примусового повернення чи примусового видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства, передбачених ст.31 вказаного Закону судом не встановлено.

Керуючись статтями 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 9, 69-71, 94, 97, 99, 100, 183-5 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Примусово видворити громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України до країни громадянської належності та походження.

Рішення суду про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в апеляційному порядку в п'ятиденний строк з дня його проголошення.

Судове рішення в адміністративних справах про примусове видворення, набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя О. С. Рожкова