Справа № 813/2213/13-а
Суддя: Дем'яновський Галій Семенович
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року № 813/2213/13-а

Львівський окружний адміністративний суд

в складі : головуючого - судді Дем'яновського Г.С.,

при секретарі Гавірко О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування висновку,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою у якій містяться вимоги:

- визнати протиправними дії начальника Управління Держдепартаменту України з питань виконання покарань у Львівській області Іваненко М.П. та помічника начальника по РОС управління Держдепартаменту у Львівській області Підвірного В.П.

- визнати Висновок службового розслідування від 22.09.2003 р. як незаконний та скасувати його.

У подальшому позивач подав доповнення позовних вимог з додатками відповідно до яких просить покласти на відповідача витрати пов'язані з розглядом справи, а також уточнив частину позовних вимог і просить визнати протиправними дії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області. Решту позовних вимог щодо скасування висновку просить залишити без змін.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача після оголошення перерви в судове засідання не з»явився, подав заперечення на позов.

Вислухавши пояснення позивача, перевіривши інші докази, зібрані у справі, суд встановив наступне.

Начальником управління Держдепартаменту України з питань виконання покарань у Львівській області Іваненко М.П. затверджено 22.09.203 року висновок службового розслідування проведеного Підвірним В.П. по фактах порушення службової дисципліни ревізорами Львівського ТКРВ Держдепартаменту України з питань виконання покарань у Львівській області (а.с.10-12), відповідно якого:

- за допущені неодноразові порушення службової дисципліни, що виразились у невиході на службу, капітана внутрішньої служби ОСОБА_1, головного ревізора Львівського ТКРВ Держдепартаменту слід заслухати на кадровій комісії управління Держдепартаменту у Львівській області щодо вирішення питання про доцільність його подальшого перебування на займаній посаді.

- дні фактичної відсутності капітана вн. сл. ОСОБА_1 на службі, 16. 17 липня 2003 року, вважати невиходами на службу - бухгалтерії управління нарахування та виплату заробітної плати не проводити, за 26 червня 2003 року провести оплату за 2 години, згідно фактичної присутності на службі, тобто з 16.15 год. до 18.15 год.

- відділенню по роботі з особовим складом управління Держдепартаменту у Львівській області підготувати відповідний проект наказу про покарання по виявлених порушеннях дисципліни.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вміщений у ч. 2 цієї ж статті принцип диспозитивності визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідного до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України, є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до п.1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 13.06.2000р. N 950 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування:

- у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян;

- у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки

- на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного правопорушення або порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції";

- за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 8 Порядку №950, за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються:

факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов'язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань);

заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення;

висновки службового розслідування, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру;

обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.

Рішення прийняте на підставі висновків акту службового розслідування породжує виключно трудові відносини між особою і органом державної влади, та може бути оскаржене особою щодо якої здійснювалось службове розслідування.

Завдання і предмет адміністративного судочинства обумовлюють більшість його особливостей, які відрізняють його від інших видів судочинства. Завдання відображає спрямованість адміністративного судочинства - його кінцеву мету, а предмет вказує на сферу правовідносин, на яку поширено юрисдикцію судів, що здійснюють адміністративне судочинство.

Зміст та спрямованість правосуддя, в тому числі і в адміністративній справі, випливають із головного обов'язку правової держави - утвердження і забезпечення прав та свобод людини. Призначенням судової влади є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

Однак, необхідною передумовою захисту є те, щоб порушення цих прав, свобод чи інтересів відбулося у публічно-правових відносинах та виходило від суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України надає право кожній особі, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

З урахуванням аналізу в сукупності зазначених вище положень Порядку №950, суд зазначає про те, що висновок службового розслідування, ніяким чином не порушує права, свободи та інтереси позивача, не впливає на його фінансовий стан та не зобов'язує до вчинення будь-яких дій, оскільки є лише документом, який фіксує певні факти і не є рішеннями суб'єкта владних повноважень в розумінні статті 17 КАС України.

Таким чином відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування висновку службового розслідування в зв'язку з тим, що він не може бути предметом спору.

Проведення розслідування є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для прийняття відповідного рішення органом, що призначив проведення перевірки.

Водночас, у випадку незгоди з прийнятим рішенням за результатами службового розслідування позивач не позбавлений права його оскарження, оскільки згідно з п.11 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 13.06.2000р. N 950, рішення за результатами службового розслідування може бути оскаржено особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно із законодавством.

Відтак предметом оскарження до суду має бути рішення (наказ, розпорядження) прийняте за результатами службового розслідування, а не висновок службового розслідування, який позивачем визначено предметом спору, а відтак позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених, на його думку, прав, свобод та законних інтересів.

Також не підлягають задоволенню і решта позовних вимог як таких, що є похідними, крім того, позивачем у позовних вимогах не зазначено які саме дій посадових осіб слід визнати протиправними.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вище встановлених фактичних обставин справи та норм чинного законодавства суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70,94, 160-163 , 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування висновку відмовити повністю

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку та в строки, передбачені ст.186 КАС України та набуває законної сили в порядку, передбаченому ст.254 КАС України.

Суддя Дем'яновський Г.С.