Справа № 806/123/15
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м.Житомир справа № 806/123/15

час прийняття: 16 год. 00 хв. категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

за участі секретаря Шевчук Т.А.,

за участі позивача та представника позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

за участі представника відповідача Головакова В.А.,

за участі представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Житомирській області, за участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказу від 24.07.2014 р. №6-796/14-14-СГ, визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 24 липня 2014 року №6-796/14-14-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

- визнати незаконними дії Головного управління Держземагентства у Житомирській області щодо порядку розгляду його заяви від 09 жовтня 2014 року про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,05 га для садівництва на території Глибочицької сільської ради;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Житомирській області прийняти рішення по поданій ним заяві від 09 жовтня 2014 року щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,05 га для садівництва на території Глибочицької сільської ради оформлене відповідним наказом.

В обгрунтування позову зазначає, що він є членом обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка" і відповідно до схеми розподілу земельних ділянок в даному кооперативі за ним закріплена земельна ділянка НОМЕР_1. Вказує, що 22 березня 2011 року головою Житомирської районної державної адміністрації було видано розпорядження №195 "Про надання дозволу громадянам на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Глибочицької сільської ради". Відповідно до п.32 додатку до даного розпорядження він отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,05 га в кооперативі "Хінчанка". Також зазначає, що 09 жовтня 2014 року він звернувся до Головного управління Держземагентства у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,05 га для садівництва, яка знаходиться на території Глибочицької сільської ради в обслуговуючому кооперативі "Садово-городнє товариство "Хінчанка" разом із графічними матеріалами місцезнаходження земельної ділянки НОМЕР_1 та довідку, яка підтверджує членство кооперативу. Однак Головним управлінням Держземагенства у Житомирській області листом №С-192/0-О-259/6-14 від 05.11.2014 року було відмовлено з тих підстав, що відсутнє право на отримання у власність вищезазначену земельну ділянку для ведення садівництва, оскільки право на безкоштовне отримання у власність земельної ділянки використане, так як у власність отримано земельну ділянку площею 0,479 га для садівництва в Барашівському дачному масиві на території Іванівської сільської ради. Одночасно Головне управління Держземагентства у Житомирській області повідомило, що на вказану земельну ділянку видано наказ від 24.07.2014 року №6-796/14-14-СГ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_5 Вважає, що відмова в наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою гр.ОСОБА_5 є протиправними.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та додаткових письмових пояснення по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та просила в його задоволенні відмовити з підстав зазначених в письмових запереченнях проти адміністративного позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив та просив в його задоволенні відмовити.

Також в судовому засіданні були допитані свідки - ОСОБА_6, який є керівником обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка" та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які є членами обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка".

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є членом обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка" та користується спірною земельною ділянкою з 1991 року. Зазначив, що на виконання розпорядження Житомирської районної державної адміністрації було видано розпорядження №195 "Про надання дозволу громадянам на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Глибочицької сільської ради" членами кооперативу було розроблено проекти із землеустрою, але їх не затвердила інспекція Архітектури. Також вказав, що правовстановлюючих документів на земельні ділянки у обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка" відсутні, рішень щодо надання їх у користування органами державної влади не видавались.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є членом обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка" та користується спірною земельною ділянкою. Зазначив, що державний акт на користування земельними ділянками у обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка" відсутній.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_1 є членом обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка" та користується спірною земельною ділянкою.

Вислухавши пояснення представників сторін та свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернуся до Начальника Головного управління Держземагентства в Житомирській області та начальника управління Держземагентства у Житомирському районі з заявою, в якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,05 га, яка знаходиться на території Глибочицької сільської ради Житомирського району (район Хінчанки) у власність для ведення садівництва та огородництва.

05 листопада 2014 року листом №С-182/0-259/6-14, Головне управлінням Держземагентства у Житомирській області повідомило ОСОБА_1, що відповідно даних Державного земельного кадастру та довідки управління Держземагентства у Житомирському районі від 23.10.2014 №3474/вих, що у його власності перебуває земельна ділянка площею 0,0479 га із визначеним кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення садівництва та зазначило, що повторна безоплатна передача громадянину земельних ділянок з однаковим видом користування суперечить вимогам частини 4 статті 116 Земельного кодексу України.

Також в даному листі відповідачем було повідомлено позивача, що на дану земельну ділянку, Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області видано наказ від 24.07.2014 року №6-796/14-14-СГ на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_5 на території Глибочицької сільської ради.

ОСОБА_1 вважає, що Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області незаконно відмовлено йому у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою та протиправно надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою гр.ОСОБА_5

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок набуття та реалізації права на землю громадянами встановлений у розділі IV Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Згідно ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для набуття зазначених прав є прийняття рішень органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування чи державними органами приватизації.

В свою чергу судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0479 га із визначеним кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення садівництва, на яку посилався відповідач у спірній відмові, отримана ОСОБА_1 на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07.04.2009 року (справа №2-718/09), яким визнано право власності на вказану земельну ділянку за позивачем, як за спадкоємцем після смерті його дружини ОСОБА_12 (а.с.40 т.1).

Отже, земельна ділянка площею 0,0479 га із визначеним кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення садівництва не була безоплатно передана ОСОБА_1 в розумінні статті 116 ЗК України.

Таким чином встановлено, що позивач до винесення спірної відмови не використав своє право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки для ведення садівництва, а отже дії щодо надання відмови з цієї підстави є незаконними.

Суд також відзначає, що Земельним кодексом України встановлена виключна підстава, за наявності якої заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Такою підставою відповідно до ч.7 статті 118 вказаного кодексу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Підстав передбачених частиною 7 статті 118 ЗК України, відповідачем у відмові про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою не вказано.

Судом також враховано, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність чи в користування є стадійним, зокрема першої стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у ГУ Держземагентства у Житомирській області законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України "Про Державне агентство земельних ресурсів України" від 08.04.2011 року № 445/2011 (далі - Положення) Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Держземагентство України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України (Мінагрополітики України), іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра (п. 2 Положення).

Відповідно до п. 3 Положення основними завданнями Держземагентства України є, зокрема реалізація державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи (п. 7 Положення).

Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок та обмежень у їх використанні; бере участь у погодженні документації із землеустрою, організовує та проводить в установленому законодавством порядку державну експертизу проектів землеустрою, документації з оцінки земель, а також матеріалів і документації державного земельного кадастру та надає за результатами її проведення відповідні висновки (п. 4 Положення).

Таким чином, вказані повноваження поряд з іншими складають зміст компетенції відповідача і є його дискреційними повноваженнями, для реалізації яких йому надана свобода діяти в установлених законодавством межах на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватись від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Пунктом 9 Положення передбачено, що Держземагентство України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінагрополітики України та доручень Міністра видає накази організаційно-розпорядчого характеру, які підписуються Головою Держземагентства України.

Пунктом 9 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.05.2012 N258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 за N852/21164 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством України передбачена єдина форма рішення, що приймається територіальними органами Держземагентства за результатами розгляду заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, і це є Наказ.

Інших форм рішень, якими в межах наданих законодавством повноважень вирішуються органами Держземагентства питання щодо розпорядження земельними ділянками, таких як в даному випадку лист-відповідь, чинним законодавством не передбачено.

В ході судового розгляду встановлено, що Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області не приймалось рішення у формі наказу про відмову позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

У зв'язку із наведеними нормами зазначених Положень, суд зауважує, що лист Головного управлінням Держземагентства у Житомирській області від 05.11.2014 №С-182/0-259/6-14 не є рішенням в розумінні ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України/, оскільки, як вже зазначалося територіальними органами Держземагентства за результатами розгляду заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки приймаються рішення у формі Наказа.

За таких обставин суд приходить до висновку про протиправність дії Головного управління Держземагентства у Житомирській області щодо його відмови в листі за № С-192/0-259/6-14 від 05.11.2014 року у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки НОМЕР_1 прощею 0,05 га для садівництва на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області .

Стосовно зобов'язання Головного управління Держземагентства у Житомирській області прийняти рішення по поданій ОСОБА_1 заяві від 09 жовтня 2014 року щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки НОМЕР_1 площею 0,05 га для садівництва на території Глибочицької сільської ради оформлене відповідним наказом, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відноситься до виключної компетенції Головного Управління Держземагентства у Житомирській області, тому суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження такого суб'єкта владних повноважень та безумовно зобов'язувати відповідача надати відповідний дозвіл.

Разом з тим, згідно із приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України для забезпечення повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких вона просить в своїй позовній заяві, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне Управління Держземагентства у Житомирській області повторно розглянути подану заяву гр. ОСОБА_1 від 09.10.2014 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки НОМЕР_1 прощею 0,05 га для садівництва на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 24 липня 2014 року №6-796/14-14-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" суд зазначає наступне.

24 липня 2014 року Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області було видано наказ №6-796/14-14-СГ, яким надано дозвіл гр.ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га у власність, яка розташована на території Житомирського району, за межами населених пунктів Глибочицької сільської ради.

В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка на яку претендує позивач входить до земельної ділянки дозвіл на розроблення проекту землеустрою якої надано даним наказом ОСОБА_5

Однак, в ході судового розгляду справи підтверджено, що підстави, передбачені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, для відмови у наданні відповідачем ОСОБА_5 дозволу на розроблення проекту землеустрою у Управління Держземагентства у Житомирській області були відсутні.

Вказаний наказ був виданий на підставі заяви ОСОБА_5 до якої були додані копія паспорта, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, викопіювання з кадастрової карти та довідка управління Держземагентства у Житомирському районі від 26.06.2014 року №400/13д, тобто ОСОБА_5 були надані відповідачу всі необхідні документи передбачені ст.118 Земельного кодексу України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для скасування наказу Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 24 липня 2014 року №6-796/14-14-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" відсутні.

Посилання позивача на те, що даний наказ виданий неправомірно та підлягає скасуванню, оскільки розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації від 22.03.2011 року №195 надано йому дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Глибочицької сільської ради та на те, що ОСОБА_5 не є членом обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка", суд оцінює критично з огляду на наступне.

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації від 22.03.2011 року №195 було зокрема надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Глибочицької сільської ради.

Дане розпорядження є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпує свою дію фактом його виконання (Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009).

В судовому засіданні встановлено, зокрема із пояснень представника позивача, що на підставі розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 22.03.2011 року №195 ОСОБА_1 був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак він не був затверджений/погоджений з інспекцією Архітектури.

З наведено слідує, що вказане розпорядження вичерпало свою дію фактом його виконання, а саме розробленням проекту землеустрою на підставі якого позивачем не було надано у власність земельну ділянку.

Стосовно посилання, що ОСОБА_5 не є членом обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка", суд зазначає, що згідно пояснень свідка ОСОБА_6, правовстановлюючих документів на земельні ділянки у обслуговуючого кооперативу "Садово-городнє товариство "Хінчанка" відсутні, рішення щодо надання їх у користування органами державної влади не видавались.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З огляду на вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держземагентства у Житомирській області щодо його відмови в листі за № С-192/0-259/6-14 від 05.11.2014 року у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки НОМЕР_1 прощею 0,05 га для садівництва на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області .

Зобов'язати Головне Управління Держземагентства у Житомирській області розглянути подану заяву гр. ОСОБА_1 від 09.10.2014 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки НОМЕР_1 прощею 0,05 га для садівництва на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 24 квітня 2015 р.