Справа № 826/17958/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2015 року письмове провадження № 826/17958/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О.В. (надалі - відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач 2), в якому просив:

1. Визнати бездіяльність відповідача 1 щодо виконання судового рішення Апеляційного суду міста Києва від 28.10.2014 у справі №761/13085/14-ц - протиправною.

2. Визнати бездіяльність відповідача 2 щодо виконання судового рішення Апеляційного суду міста Києва від 28.10.2014 у справі № 761/13085/14-ц протиправною.

3. Зобов'язати відповідача 1 виконати судове рішення Апеляційного суду міста Києва від 28.10.2014 у справі № 761/13085/14-ц.

4. Зобов'язати відповідача 2 виконати судове рішення Апеляційного суду міста Києва від 28.10.2014 у справі № 761/13085/14-ц.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі протиправно ухиляються від виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що порушує його права та законні інтереси.

Ухвалою суду від 21.11.2014 року позивачу було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 року зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 18.02.2015 року справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Через канцелярію від позивача та представника відповідача 2 до суду надійшли клопотання про розгляду справи за їх відсутності.

При цьому, від відповідача 2 до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких він просив суд відмовити позивачу у задоволення заявлених позовних вимог, оскільки до компетенції адміністративного суду не належить здійснення примусового виконання рішень суду.

Відповідач 1 пояснень чи заперечень по суті спору суду не надав, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи або її розгляду за його відсутності суду не надходило.

Згідно частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог частини 4 статті 122, статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.09.2014 року у цивільній справі № 761/13085/14-ц в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Актив-Банк» про стягнення грошових коштів відмовлено повністю.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2014 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04.09.2014 року у цивільній справі № 761/13085/14-ц скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволений частково шляхом стягнення з Публічного акціонерного товариства «Актив-Банк» на користь ОСОБА_1 вклад у розмірі 19 400 доларів США., що еквівалентно 251 247,46 грн., проценти за користування вкладом у розмірі 786,41 доларів США, що еквівалентно 10 184,72 грн. та три відсотки річних за порушення виконання грошового зобов'язання у розмірі 2 656,88 грн. Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення, тобто 28.10.2014 року.

На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2014 року було видано виконавчий лист від 04.11.2014 року № 761/13085/14-ц, за яким ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження від 07.11.2014 року ВП № 45340170.

При цьому, позивач 05.11.2014 року та 10.11.2014 року звертався до ПАТ «Актив-Банк» та відповідача 1 з заявами про добровільне виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а також до відповідача 2 зі скаргою від 11.11.2014 року на протиправні дії (бездіяльність) відповідача 1. Проте, зазначені заяви позивача та скарга були проігноровані відповідачем 1 та відповідачем 2.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідачів протиправною, що і стало підставою для його звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно частини 1 та 2 статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 368, частини 1 статті 369 Цивільного процесуального кодексу України, питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час триває процедура виконання судового рішення.

Згідно частини 1 та 2 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також невід'ємною частиною судового розгляду суду тої юрисдикції, який розглядав справу по суті.

При цьому, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

З аналізу заявлених позовних вимог вбачається, що вони безпосередньо стосуються процедури виконання судового рішення, отже не підлягають задоволенню, оскільки виходячи з наведеного в сукупності, адміністративний суд не наділений повноваженнями здійснення примусового виконання судових рішень.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач 2 не був стороною в цивільній справі № 761/13085/14-ц, а також не є боржником у виконавчому провадженні ВП № 45340170, що свідчить про безпідставність заявлених позивачем до нього вимог щодо виконання судового рішення по зазначеній справі.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що за правилами розділу VII Цивільного процесуального кодексу України, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду, який постановив рішення у справі, розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій