Справа № 1570/3469/12
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Київ К/800/64620/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Сіроша М.В.

Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси ГУ Міндоходів у Одеській області на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року по справі №1570/3469/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ і КО» до Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси ГУ Міндоходів у Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СМ і КО» звернулось до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси ГУ Міндоходів у Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.05.2012 року №, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість загальною сумою 748202,00 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у даній справі позов задоволено з огляду на правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом за результатами позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ і КО» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року встановлено порушення вимог п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на 663625,00 грн. у квітні, вересні та листопаді 2011 року; пп.14.1.54, пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, пп.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.163.1 ст.163, ст.168 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено порушення вимог податкового законодавства щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету у 2011 році на загальну суму 8046,75 грн.

За висновком податкового органу, Товариство у періоді, що перевірявся, безпідставно сформувало податковий кредит за господарськими операціями, здійсненими з ПП «Дніпрорембуд-Сервіс», TOB «Тетрабудсервіс», TOB «Инвесттехнагляд».

За наслідками перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У п.198.6 наведеної норми визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судами, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, виписаними позивачу його контрагентами, а саме - договорами, актами приймання виконаних будівельних робіт, актами наданих послуг, довідками про вартість виконаних підрядних робіт, видатковими накладними, податковими накладними, банківськими виписками, копіями ліцензій та ін.

Жодних доказів, які б підтверджували порушення з боку позивача при укладанні договорів публічного порядку, відповідачем не надано. На час укладання договорів із позивачем, його контрагенти були платниками ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мали достатній об'єм правоздатності для укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність угод, укладених між позивачем та його контрагентами, судами правомірно не прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження такого факту.

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Що стосується доводів податкового органу щодо відсутності у позивача завдання на проектування, розроблення, погодження затвердження та передачу проектів, наявність відповідних кваліфікаційних сертифікатів у виконавців проектів, фактичної підготовки письмових заяв для отримання сертифікату відповідності згідно з вимогами Закону України «Про архітектурну діяльність» та Постанови КМУ від 08 жовтня 2008 pоку № 923 «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», колегія суддів зазначає, що вказані документи не є документами податкової звітності, перелік яких наведено у з ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Ні позивач, ні його контрагенти, які виконували обумовлений в договорах підряду обсяг робіт як субпідрядники, не мали обов'язку виготовляти проектну документацію та вчиняти інші дії (роботи, послуги) у відповідності з вимогами Закону України «Про архітектурну діяльність»

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси ГУ Міндоходів у Одеській області відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року по справі №1570/3469/12 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підпис Сірош М.В.
підпис Юрченко В.П.