Справа № 805/756/15-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 р. Справа № 805/756/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

14 год. 30 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат»

до Державної податкової інспекції у Волноваському районі Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 лютого 2015 року № 00000 2200

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» заявлено позов до Державної податкової інспекції у Волноваському районі Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 лютого 2015 року № 00000 2200 з податку на додану вартість в загальній сумі 1308845 грн., в тому числі за основним платежем 872563 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 436282 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на відсутність підстав для збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість спірним податковим повідомленням-рішенням та необґрунтованість висновків податкового органу про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та ТОВ БК «Карамбола», ТОВ «Мираторис», зазначаючи про наявність всіх документів, що підтверджують правомірність формування податкового кредиту. Письмовою заявою, поданою до канцелярії суду 20 квітня 2015 року, представник позивача просив розглянути справу в порядку письмового провадження. 18 березня 2015 року позивачем через канцелярію суду подані додаткові письмові пояснення.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до вимог діючого законодавства, посилаючись на відсутність факту реального здійснення господарських операцій позивача із ТОВ БК «Карамбола», ТОВ «Мираторис». Письмовою заявою, поданою до канцелярії суду 20 квітня 2015 року, представник відповідача просив розглянути справу в порядку письмового провадження. Через канцелярію суду 7 квітня 2015 року судом від відповідача отримані копії акту від 29 квітня 2014 року, листа від 21 травня 2014 року, акту від 7 серпня 2014 року, витяг з АІС «Податковий блок», а також 20 квітня 2015 року відповідачем через канцелярію суду подані письмові заперечення.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 00191721, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 29 січня 2015 року, знаходиться на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Волноваському районі Головного управління Міндоходів у Донецькій області, є платником податку на додану вартість, свідоцтво № 100346394.

З 22 січня по 4 лютого 2015 року відповідачем була проведена документальна позапланової виїзна перевірка позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мираторис» за березень 2014 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Карамбола» за квітень 2014 року, наслідки якої викладені в акті перевірки від 6 лютого 2015 року № 63/05-33-22-00/00191721 (надалі - акт перевірки).

За висновками вищенаведеного акту перевірки відповідачем 18 лютого 2015 року прийняте спірне податкове повідомлення-рішення № 00000 2200 відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, яким збільшена сума грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість в загальній сумі 1308845 грн., в тому числі за основним платежем 872563 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 436282 грн., за порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Як вбачається з акту, перевіркою повноти визначення податкового кредиту за березень 2014 року встановлено його завищення на суму 378631 грн. у зв'язку із тим, що перевіркою не встановлено факту реального здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Мираторис» на суму 2271784 грн., в тому числі податок на додану вартість 378631 грн. та подальшого використання позивачем отриманого товару у господарській діяльності. Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за квітень 2014 року встановлено його завищення на суму 493932 грн. у зв'язку із тим, що перевіркою не встановлено факту реального здійснення господарських операцій позивача з ТОВ БК «Карамбола» на суму 2963592 грн., в тому числі податок на додану вартість 493932 грн. та подальшого використання позивачем отриманого товару у господарській діяльності.

Судом встановлено, що 28 січня 2014 року між позивачем як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мираторис» як продавцем був укладений договір купівлі-продажу № Юр-119/14 на товарно-матеріальні цінності, визначені у специфікаціях. Згідно зі специфікацією до зазначеного договору від 3 березня 2014 року № 3 позивачем придбані лом шамотний, електрокорунд, броні радіальні, втулки, мертель, матриці на загальну суму 2271783 грн. 86 коп. Згідно з умовами договору позивачем були отримані видаткові, податкові накладні від 6 березня 2014 року на загальну суму 13431 грн. 60 коп., в тому числі податок на додану вартість 2238 грн. 60 коп., від 7 березня 2014 року на загальну суму 23587 грн. 20 коп., в тому числі ПДВ 3931 грн. 20 коп., від 12 березня 2014 року на загальну суму 44400 грн., в тому числі ПДВ 7400 грн., від 14 березня 2014 року на загальну суму 256410 грн., в тому числі ПДВ 42735 грн., від 17 березня 2014 року на загальну суму 16641 грн., в тому числі ПДВ 2743 грн. 50 коп., від 18 березня 2014 року на загальну суму 109096 грн., в тому числі ПДВ 18182 грн. 70 коп., від 18 березня 2014 року на загальну суму 35193 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ 5865 грн. 60 коп., від 18 березня 2014 року на загальну суму 30404 грн. 40 коп., в тому числі ПДВ 5067 грн. 40 коп., від 20 березня 2014 року на загальну суму 20280 грн., в тому числі ПДВ 3380 грн., від 20 березня 2014 року на загальну суму 26457 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ 4409 грн. 60 коп., від 20 березня 2014 року на загальну суму 23712 грн., в тому числі ПДВ 3952 грн., від 21 березня 2014 року на загальну суму 24148 грн., в тому числі ПДВ 4024 грн. 80 коп., від 21 березня 2014 року на загальну суму 83049 грн. 86 коп., в тому числі 13841 грн. 64 коп., від 25 березня 2014 року на загальну суму 26769 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ 4461 грн. 60 коп., від 25 березня 2014 року на загальну суму 1511472 грн., в тому числі ПДВ 251912 грн., від 28 березня 2014 року на загальну суму 26910 грн., в тому числі ПДВ 4485 грн. Перевезення товару підтверджується товарно-транспортними накладними. В бухгалтерському обліку придбання продукції відображено записами як покупна сировина, запасні частини та матеріали допоміжні, до перевірки відповідачу були надані прибуткові ордери. Розрахунки за придбаний товар було проведено у безготівковій формі на суму 741783 грн. 73 коп. згідно з платіжними дорученнями, а також у вексельній формі: позивачем емітовано 6 довгострокових простих векселів АА 2480853, АА 2480854, АА 2480855, АА 2480856, АА 2480857, АА 2480858 на загальну суму 3597976 грн. 20 коп., акт приймання-передачі векселів від 12 травня 2014 року № 1. Згідно наданого акту заліку від 31 березня 2014 року № позивач погасив заборгованість за договором від 28 січня 2014 року.

Судом також встановлено, що між позивачем як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Карамбола» як продавцем був укладений договір купівлі-продажу від 24 березня 2014 року № 156/14 на товарно-матеріальні цінності, визначені у специфікаціях. Згідно зі специфікацією до зазначеного договору від 1 квітня 2014 року № 1 позивачем придбані матриця вироби МКВ на загальну суму 2963592 грн., в тому числі податок на додану вартість 493932 грн. Згідно з умовами договору позивачем були отримані видаткові, податкові накладні від 24 квітня 2014 року на загальну суму 2963592 грн., в тому числі податок на додану вартість 493932 грн. В бухгалтерському обліку придбання продукції відображено як запасні частини, до перевірки відповідачу був наданий прибутковий ордер. Перевезення товару підтверджується товарно-транспортною накладною. Розрахунки за придбаний товар було проведено у безготівковій формі згідно з платіжними дорученнями на суму 1198225 грн. 32 коп.; у вексельній формі на суму 1010769 грн. 66 коп., позивачем емітовано 3 довгострокових простих векселя АА 2480866, АА 2480867, АА 2480865, акт прийому-передачі векселів від 15 травня 2014 року № 1; шляхом без банківського заліку взаємних заборгованостей на суму 169370 грн. 02 коп., відповідно до акту заліку від 30 квітня 2014 року № позивач погасив заборгованість за договором від 24 березня 2014 року; а також шляхом переуступки боргу на суму 585227 грн. згідно з договором про відступлення права вимоги від 16 червня 2014 року № юр-192/14.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (надалі - Закон № 996). Відповідно до статті 1 Закону № 996 господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Долучені до матеріалів справи податкові накладні підтверджують право позивача та правильність формування ним податкового кредиту за березень, квітень 2014 року відповідно до норм Податкового кодексу України.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновків відповідача щодо відсутності реального характеру господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ «Мираторис», ТОВ «БК «Карамбола» стали, зокрема, акт Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька від 29 квітня 2014 року № 294/05-62-22-02/38846025 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Мираторис» щодо господарських відносин із платниками податків за період з 1 лютого 2014 року по 31 березня 2014 року, листи Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції від 21 травня 2014 року, акт Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 7 серпня 2014 року № 358/26-52-22-04-10/39059292 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БК «Карамбола» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 1 квітня 2014 року по 30 червня 2014 року. Як вбачається з витягу АІС «Податковий блок», в системі автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту було здійснено коригування показників позивача та його контрагентів на підставі актів від 29 квітня 2015 року та від 7 серпня 2015 року, про що зазначає відповідач і в акті перевірки.

Суд зазначає, що вищезазначені акти та листи не є перевіркою господарської діяльності контрагентів позивача по взаємовідносинам, в тому числі й з позивачем. Висновки про відсутність реального характеру правочинів податковий орган ґрунтує тільки на відсутності підприємств за юридичною адресою. Суд також зазначає, що акти про неможливість проведення зустрічної звірки не є тим самим, що і результати проведеної зустрічної звірки, які є джерелом отримання податкової інформації, що статтею 83 Податкового кодексу України визначене в якості підстави для висновків під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації контролюючими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок чи перевірок не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства платником податків.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-ІV, в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб. Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. А частина 3 цієї статті визначає, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Отже, належними та допустимими доказами відсутності платника податків за його місцезнаходженням в розумінні статті 70 КАС України у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. На момент здійснення господарських операцій у березні, квітні 2014 року контрагенти позивача були зареєстровані у якості платника податку на додану вартість та знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Доказів чи доводів того, що позивачем укладена угода, яка суперечить діючому законодавству, відповідачем не наведено. Суд також зазначає, що Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов'язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем). Як зазначалося судом вище, з витягів з АІС «Податковий блок», наданого суду відповідачем, вбачається, що контрагенти позивача формували податкові зобов'язання за господарськими операціями з позивачем, однак їх показники податкової звітності відкориговані самостійно податковими органами на підставі актів. Позивачем суду також надані письмові докази, які посвідчують використання у власній господарській діяльності отриманого товару, а саме для виробництва власного товару: накладні вимоги на відпуск матеріалів, лімітно-заробітні картки, акти списання отриманих матеріалів для використання у виробництві вогнетривів. Позивач має власні основні засоби (цехи), трудові ресурси, спеціалізується на виробництві вогнетривких виробів по повному технологічному циклу, для чого й придбавалися матеріали у ТОВ «Мираторис» та ТОВ «БК «Карамбола». Стосовно посилання відповідача на відсутність сертифікатів відповідності, паспортів якості продукції, документації, яка містить технічні характеристики придбаної продукції, гарантійних зобов'язань, вимог-накладних на відпуск продукції, шляхових листів, допущення помилок у товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що дані документи ніяким чином не впливають на формування платником податку податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України, та не свідчать про відсутність реального характеру господарських операцій. Витяг з журналу довіреностей, на відсутність якого відповідач посилається в акті перевірки, був наданий суду. Стосовно посилання відповідача на те, що позивач та його контрагенти не передбачали у договорах можливість розрахунків із застосуванням векселів, суд зазначає, що в договорах передбачена можливість розрахунків будь-яких способом, що не заборонений діючим законодавством. Сторони договорів письмово узгодили розрахунки із застосуванням векселів, а саме листом від 15 травня 2014 року № 25, листом від 29 квітня 2014 року № 34, а також додатковою угодою від 30 січня 2014 року № 1 з ТОВ «Мираторис».

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях. Суд також зазначає, що відповідач ґрунтує свої висновки на припущеннях. Жодного доказу, який би підтвердив висновок податкового органу щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність спірного податкового повідомлення-рішення в порядку частини 2 статті 71 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, а судові витрати підлягають присудженню позивачеві з Державного бюджету України в порядку статті 94 КАС України.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» до Державної податкової інспекції у Волноваському районі Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 лютого 2015 року № 00000 2200 з податку на додану вартість в загальній сумі 1308845 грн., в тому числі за основним платежем 872563 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 436282 грн. задовольнити повністю.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Волноваському районі Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 18 лютого 2015 року № 00000 2200, яким збільшена сума грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість в загальній сумі 1308845 грн., в тому числі за основним платежем 872563 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 436282 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 20 квітня 2015 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Смагар С.В.