Справа № 826/1248/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 березня 2015 року № 826/1248/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Шулежка В.П.,

судді Іщука І.О.,

судді Амельохіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання незаконними та скасування окремих положень постанови,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до Кабінету Міністрів України (надалі також Кабмін, відповідач) про визнання незаконними та скасування підпунктів 2, 3, 4 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014р. «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Кабінет Міністрів України не має повноважень зменшувати пільги встановлені законом, що він зробив оскаржуваною постановою.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідач, установивши нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії, вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки затвердження зазначених нормативів належить до повноважень органів місцевого самоврядування.

Позивач у судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях, пояснив суду, що Кабмін діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Кабінетом Міністрів України з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»видано Постанову №409 від 06.08.2014р. «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг».

Підпунктами 2, 3, 4 пункту 3 вказаної Постанови установлені нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії.

Зокрема, для користування послугами з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. метра на одну особу на місяць за наявності централізованого постачання гарячої води та 4 куб. метри на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води.

У разі відсутності квартирних приладів обліку холодної води нарахування плати за користування послугами з централізованого постачання холодної води інвалідам війни та членам їх сімей, на яких відповідно до законодавства поширюються пільги, здійснюється виконавцями/виробниками такої послуги згідно з соціальними нормативами, встановленими абзацом першим цього підпункту (пп. 2 п. 3 Постанови).

Для користування послугами з централізованого постачання гарячої води - 1,6 куб. метра на одну особу на місяць.

У разі відсутності квартирних приладів обліку гарячої води нарахування плати за користування послугами з централізованого постачання гарячої води інвалідам війни та членам їх сімей, на яких відповідно до законодавства поширюються пільги, здійснюється виконавцями/виробниками такої послуги згідно з соціальними нормативами, встановленими абзацом першим цього підпункту (пп. 3 п. 3 Постанови).

Для користування послугами з централізованого водовідведення - 4 куб. метри на одну особу на місяць.

У разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та/або гарячої води нарахування плати за користування послугами з централізованого водовідведення інвалідам війни та членам їх сімей, на яких відповідно до законодавства поширюються пільги, здійснюється виконавцями/виробниками такої послуги згідно з соціальними нормативами, встановленими абзацом першим підпункту 2 та/або підпункту 3 цього пункту (пп. 3 п. 3 Постанови).

Позивач, вважаючи, що вказані нормативи прийняті відповідачем з порушенням норм чинного законодавства звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої та третьої статті 113 Конституції України та частини першої статті 1 та статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, що у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно зі статтею 116 Конституції України, статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Уряд здійснює внутрішню політику держави, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, розробляє та виконує загальнодержавні програми з економічного та соціального розвитку.

Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Частина друга вказаної статті Закону передбачає, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Окрім того, згідно ст. 5 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» № 2017-III від 05.10.2000р. державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.

До їх числа відносяться: гранична норма оплати послуг з утримання житла, житлово-комунальних послуг залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам; показники якості надання житлово-комунальних послуг.

Таким чином, нормами чинного законодавства України прямо передбачено право Кабміну формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи.

Вказана норма Закону, на підставі якої діяв відповідач, на момент розгляду справи є чинною. Позивач будь-яких доказів щодо оскарження вказаної норми суду не надав.

Наведене свідчить, що Кабмін при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Стосовно твердження позивача про те, що оскаржуваною постановою Кабінет Міністрів України зменшує його пільги встановлені законом суд зазначаєнаступне.

Статтею 6 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» перераховано компенсацію за незаконні репресії та пільги реабілітованим, зокрема, зниження оплати жилої площі та комунальних послуг на 50 процентів в межах норм, передбачених чинним законодавством.

Законодавство України - це сукупність чинних в України нормативно-правових актів. У широкому значенні під терміном «законодавство» розуміють систему законів та інших нормативних актів, що приймаються Верховною Радою України та вищими органами виконавчої влади, - постанови Верховної Ради, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України.

Вищенаведене дає підстави вважати, що Кабінет Міністрів України, встановлюючи єдині для всієї України соціальні нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії діяв у межах компетенції.

Постановою встановлені єдині для всієї України соціальні нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії:

з централізованого постачання холодної води - 2,4 куб. метра на одну особу на місяць (за наявності централізованого постачання гарячої води), 4,0 куб. метрів на одну особу на місяць за відсутності централізованого постачання гарячої води;

з централізованого постачання гарячої води - 1,6 куб. метра на одну особу на місяць;

з централізованого водовідведення - 4,0 куб. метрів на одну особу на місяць.

Зазначені нормативи встановлено за середніми нормами фактичного споживання послуг.

Водночас, в регіонах для нарахування плати за спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування.

Ці норми встановлюються відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005р. № 148, зареєстрованим в Мін'юсті 17.10.2005р. за № 1210/11490, з урахуванням ступеню благоустрою житла, впливу кліматичних і екологічних факторів, забезпеченості населеного пункту водними ресурсами тощо. Такі норми є більшими або меншими за встановлені соціальні нормативи.

У разі встановлення органами місцевого самоврядування норм споживання води меншими за соціальні нормативи, для розрахунку пільг і субсидій застосовується норма споживання води, затверджена органами місцевого самоврядування.

Разом з тим, за наявності приладів обліку води пільги нараховуються на фактичні обсяги споживання води (в межах соціальних норм), субсидії нараховуються на соціальну норму - наприклад, з Централізованого постачання холодної води - 4,0 куб. метрів на одну особу на місяць (за відсутності централізованого постачання гарячої води).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004р. до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що орган місцевого самоврядування встановлює саме тарифи на житлово-комунальні послуги та затверджує норми споживання таких послуг.

Проте, ограни місцевого самоврядування не встановлюють соціальні норми, оскільки поняття «норми споживання» та «соціальні норми» не є тотожними.

Таким чином, у разі встановлення органами місцевого самоврядування норм споживання води більшими за соціальні нормативи, для нарахування плати за послуги з централізованого водопостачання застосовується норма споживання води, затверджена органами місцевогосамоврядування, а для визначення розмірів соціальної допомоги (пільг і субсидій) - соціальні нормативи.

Враховуючи, що у місті Миколаєві норма споживання води становить 9,0 куб. метрів на одну особу, а також той факт, що у позивача відсутній засіб обліку використання води, ОСОБА_1 має сплачувати за 4,0 куб. метрів води з урахуванням 50 процентів знижки, а за 5 куб. метрів - у повному обсязі, виходячи із затвердженого тарифу.

В той же час, позивачем не надано жодного допустимого доказу невідповідності оскаржуваної постанови правовим актам вищої юридичної сили, перевищення Кабміном повноважень при її прийнятті, що в сукупності свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Крім того, у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008р. №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» та в роз'ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000р. №02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» зазначено, що підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів суб'єктів правовідносин, на регулювання яких видано спірний акт.

Також в рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012р. №3-рп/12 зазначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема, питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Бюджетного кодексу України.

Суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним.

Водночас, проект оскаржуваної постанови розроблений Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та погоджено без зауважень відповідними заінтересованими органами:

Міністерством соціальної політики, Держпідприємництвом, Міністерством економічного розвитку та торгівлі України, погоджений із зауваженнями, які враховані Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Станом на 26.08.2014р. погодження проекту акту від Міністерства фінансів не отримано.

Крім того, пунктами 1 та 2 висновку Міністерства юстиції України за результатами правової експертизи проекту постанови Кабміну «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг» від 06.08.2014р. визначено, що проект оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України відповідає Конституції України та актам законодавства, що мають вишу юридичну силу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова видана Кабміном з дотриманням критеріїв визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем у повному обсязі доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя В.В.Амельохін