Справа № 2а-1165/12/2670
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2015 р. м. Київ К/800/64673/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 5.12.2013р. у справі

за позовом Державної фінансової інспекції в м. Києві

до відповідача Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

26.01.2012р. до суду надійшов позов Державної фінансової інспекції в м. Києві (далі Фінінспекція) про стягнення з приватного підприємства «Росток-Будтранс» (далі ПП «Росток») 524 944гр. Свій позов Фінінспекція мотивувала тим, що під час проведеної ревізії було встановлено, що під час виконання робіт на підставі укладеного між комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі Комунальне підприємство) та ПП «Росток» робіт обсяги фактично виконаних робіт не відповідали обсягам зазначеним в актах прийому робіт, внаслідок чого Комунальним підприємством безпідставно виплачено 524 944гр.

Під час розгляду справи позивач заявив клопотання про заміну відповідача ПП «Росток» на належного відповідача - Комунальне підприємство та уточнив позовні вимоги відповідно до яких просив стягнути 524 944гр. з Комунального підприємства, мотивуючи позов тим, що останнє не забезпечило виконання вимоги Фін інспекції, яку було направлено за наслідками проведеної ревізії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2013р. в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 5.12.2013р. скасовано постанову суду першої інстанції та задоволено позов.

Не погодившись з постановою апеляційного суду, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції. При цьому, скаржник зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог.

У своїх запереченнях позивач зазначив, що судове рішення є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають у зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної Фінінспекцією ревізії складено акт №09-3-/1533 від 26.09.2011р. та 11.10.2011р. направлено в адресу Комунального підприємства вимогу №26-09-14-14/11319 про усунення виявлених ревізією порушень. Зокрема, в пункті 2 вимоги відповідачу запропоновано : провести претензійно-позовну роботу з ПП «Росток» щодо відшкодування зайвих виплат шляхом повернення коштів в сумі 524 944гр. або виконання відповідного обсягу робіт. В іншому випадку стягнути з осіб винних у проведенні зайвих виплат шкоду, в порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 КЗоТ України.

Відповідно до статті 2442 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. В своїй постанові від 25.11.2014 року у справі №21-442а14 Верховний Суд України зазначив наступне :

«Верховний Суд України вирішував питання про усунення розбіжностей наведених норм права та у рішенні від 15 квітня 2014 року (справа N 21-40а14) зазначив таке.

Згідно з Положенням Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням також установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону N 2939-XII, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимогу від 1 лютого 2012 року N 01-18/0178 про усунення порушень, виявлених під час ревізії Центру зайнятості.

При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною».

Таким чином, під час розгляду справи за позовом Фінінспекції про відшкодування завданих збитків фінансовий орган повинен довести належними та допустимими доказами правильність своїх висновків щодо наявності збитків та їх розміру, а суд - повинен перевірити правильність їх обчислення.

До матеріалів справи залучено копію рішення господарського суду у справі №14/070-12, з якої вбачається, що судом задоволено позов Комунального підприємства про стягнення з ПП «Росток» 524 944гр. збитків, завданих неналежним виконанням договорів субпідряду.

Судами попередніх інстанцій не з'ясовано чи набрало законної сили вказане судове рішення та чи здійснювалось його примусове виконання у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на те, в якій частині відбулось виконання рішення господарського суду, судам слід встановити розмір невідшкодованих збитків завданих бюджету міста Києва та визначитися з правовими підставами, які відповідно до чинного законодавства покладають на Комунальне підприємство обов'язок відшкодувати ці збитки.

Таким чином, попередні судові інстанції у розгляді даної справи припустилися порушення норм процесуального права, а саме вимог частини третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо прийняття судового рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених дослідженими у судовому засіданні доказами.

Не встановлення в судовому процесі вище зазначених обставин як таких, що мають суттєве значення у справі з огляду на неможливість правильно вирішити спір без їх з'ясування, відповідно до частини другої статті 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень у зв'язку з їх не відповідністю вимогам частин 4 та 5 статті 11, частині 1 статті 138 та статті 159 цього Кодексу з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222,223,227,230,231,254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» задовольнити частково.

Скасувати постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2013р. та Київського апеляційного адміністративного суду від 5.12.2013р.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз