Справа № 806/318/15
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м.Житомир справа № 806/318/15

час прийняття: 11 год. 15 хв. категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

за участю секретаря Карплюк А. І.,

за участю представника позивача Ратушного С. М.,

за участю представника відповідача Байдала І. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.01.2015 р. №, від 30.12.2014 р. №,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" звернулось до суду з позовом, в якому просить :

- визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 30.12.2014 року № та від 05.01.2015 року №;

- стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" () суму сплаченого судового збору в розмірі 365 (триста шістдесят п'ять) гривень 40 копійок.

В обґрунтування позову зазначає, що податкові повідомлення - рішення прийняті при неповному з'ясуванні обставин та невірному застосуванні вимог податкового законодавства.

Представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, пояснення свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" (далі - Товариство, ТОВ "УПК " Крок") перебуває на податковому обліку в Житомирській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ) та є платником податку на прибуток підприємств, податку на додану вартість, екологічного податку, податку з доходів фізичних осіб, орендної плати за землю.

Судом, при перевірці юридичної та фактичної обгрунтованості обставин та мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення - рішення від 05.01.2015 № на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у період із 04.12.2014 по 10.12.2014, на підставі направлень від 04.12.2014 № 2030,2031, виданих Житомирською ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області, державними ревізорами - інспекторами відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту, відповідно до наказу в.о. начальника Житомирською ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області від 04.12.2014 № 2729 у зв'язку з ненаданням документального підтвердження взаємовідносин (не в повному обсязі надано первинні документи) з ТОВ "Атлантторгпромсервіс" на обов'язків письмовий запит Житомирської ОДПІ від 18.09.2014 № 30311/10/06-25/15-01, проведена документальної позапланової виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" щодо взаємовідносин з ТОВ "Атлантторгпромсервіс".

Результати зазначеної перевірки відображено в Акті № 8569/06-25-22-02/33309435 від 17.12.2014 ( далі Акт, а.с. 11-19), а саме:

- в порушення п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, не підтверджено реальне здійснення господарських операцій ТОВ "УПК "Крок" по придбанню сировини у ТОВ "Атлантторгпромсервіс" та при цьому формування податкового кредиту розмірі 45497,00грн по податковій декларації з ПДВ за липень 2014 року.

- в порушення п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого ТОВ "УПК " Крок" за липень 2014 року занижено податок на додану вартість в частині фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Атлантторгпромсервіс" на 45497,00 грн.

На підставі Акту Житомирською ОДПІ сформовано податкове - повідомлення рішення від 05.01.2015 №, відповідно до якого Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 45497,00 грн та за штрафними (фінансовими ) санкціями в розмірі 11374,00 грн (а.с. 9).

Статтею 19-1 ПК України визначено, що до функції органів податкової служби, зокрема, належить здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, своєчасністю подання податкової звітності, здійснення контролю за погашенням податкового боргу з податків та зборів платників податків, у тому числі тих, майно яких перебуває у податковій заставі, організовує роботу та здійснює контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку, здійснює інші функції, визначені цим Кодексом та законами України.

Право органів державної податкової служби на проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок передбачено п.75.1 ст.75 ПК України.

Відповідно до пп.75.1.2. п.75.1. ст.75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Згідно з пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Встановлено, що Житомирською ОДПІ було направлено Товариству запит №30311/10/06-25/15-01 з вимогою надати первинні документи, щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ "Атлантторгпромсервіс", однак Товариством не у повному обсязі надано витребовувані документи.

Отже, документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" здійснювалась відповідно до приписів Податкового кодексу України.

В ході перевірки ревізорами - інспекторами досліджувались взаємовідносини Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" із ТОВ "Атлантторгпромсервіс".

Встановлено, взаємовідносини Товариства з ТОВ "Атлантторгпромсервіс" відбувалось на підставі Договору поставки від 01.07.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлантторгпромсервіс" (продавець) (а.с. 28-31). На підставі даного договору відбувалось документування придбаної сировини (спилок) для виробництва взуття.

Відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що підставою для недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Сторонами в судовому засіданні не ставилось під сумнів дійсність Договору поставки від 01.07.2014. Отже, Правочин є правомірним.

Зі змісту акту вбачається, що податковий орган під час перевірки встановив, що Товариством не надано копії наступних документів: товарно - транспортні накладні, сертифікат походження спилку, наказ про використання автомобіля у господарській діяльності підприємства, акти на списання паливно - мастильних матеріалів для здійснення перевезень матеріалів.

Однак, суд вважає, що відсутність у товарно-транспортних накладних інформації стосовно навантажування-розвантажування не є безумовною підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту.

На спростування твердження, викладеного в акті, що ненадання сертифікату походження спилку унеможливлює ідентифікувати предмет фактичної поставки та його відповідність предмету договору, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що сертифікат про якість товару не є первинним документом, оскільки не фіксує факт проведення господарської операції та надав лист Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" ( ДП "Укрметртестстандарт") від 19.12.2014 № 14-18/406, згідно якого, дублена (чинена) шкіра без волосяного покриву, спилок чи неспилок виробництва ТОВ "Атлантторгпромсервіс" до " Переліку продукції, що підлягає обовязковій сертифікації в Україні" не включено (а.с. 81).

Стосовно наказу про використання автомобіля у господарській діяльності підприємства, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що перевіряючим було надано копію даного наказу в електронному вигляді ( даний факт відображено в Акті). Окрім того, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що наказ про використання автомобіля у господарській діяльності підприємства не є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", оскільки не фіксує господарську операцію з придбання товару, а тому ненадання його оригіналу перевіряючим, не є підставою для визнання фіктивним правочину.

В судовому засіданні представник відповідача стверджував про необхідність складання довіреності на ім"я директора, якщо саме він заберав придбанй товар. Однак, спростовуючи дані твердження представник позивача надав статут ТОВ "Українська промислова компанія "Крок", з п.11.6 п.п.11.6.3 ст. 11 якого слідує, що директор Товариства без доручення здійснює, в тому числі, фінансові дії.

Пояснення щодо актів на списання паливно - мастильних матеріалів для здійснення перевезень матеріалів в судовому засіданні надав викликаний в якості свідка ОСОБА_4, директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок", який пояснив, що враховуючи важке фінансове становище Товариства, паливно-мастильні матеріали придбавались за рахунок його (ОСОБА_4.) особистих коштів. А тому, відсутні правові підставі для відображення руху паливно - мастильних матеріалів.

Окрім того, в Акті зазначено, що при перевірці первинних документів встановлена візуальна розбіжність між підписами директора ТОВ "Атлантторгпромсервіс" на податкових накладних, видаткових накладних та товарно - транспортних накладних.

Однак, суд критично оцінює дане твердження, оскільки розбіжність між підписами директора ТОВ "Атлантторгпромсервіс" на податкових накладних, видаткових накладних та товарно - транспортних накладних не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, а грунтується виключно на припущеннях ревізорів - інспекторів відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту Житомирської ОДПІ.

Окрім того, перевіряючими в Акті зазначено, що від ДПІ у Вишгородському районі Київської області надійшов Акт № 162/10-08-22-01/39044815 від 02.10.2014 " Про неможливість проведення зустрічної звірки з ТОВ "Атлантторгпромсервіс" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період із 31.12.2013 по 31.08.2014" ( а.с. 121-138).

Суд зазначає, що неможливість проведення зустрічної звірки з ТОВ "Атлантторгпромсервіс" не є підставою вважати, що операції між Товариством та ТОВ "Атлантторгпромсервіс" не носили реального товарного характеру з огляду на наступне.

Як вбачається Акту від 02.10.2014 № 162/10-08-22-01/39044815 у період із 31.12.2013 по 31.08.2014 ТОВ "Атлантторгпромсервіс" перебувало на податковому обліку у Вишгородській ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області та зареєстроване платником ПДВ (А.С. 121).

Отже, на момент складання податкових накладних контрагент позивача був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також зареєстрований платником податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства, з урахуванням чого суд приходить до висновку про наявність у зазначеної особи права на складання податкових накладних.

Суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Проте, відповідачем право позивача на формування податкового кредиту поставлено в залежність від добросовісності його контрагента, що суперечить приписам податкового законодавства. Так, якщо такі контрагенти не виконали своїх зобов'язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження показників податкового обліку, то це може тягнути відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. На переконання суду, своїми рішеннями відповідачем встановлено для позивача додаткові обмеження, що не відповідає повноваженням податкового органу, передбаченим Податковим кодексом України та суперечить вимогам статті 19 Конституції України.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Більш того, у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

В Акті податковими перевіряючими зазначено, що розрахунки між ТОВ "УПК " Крок" з ТОВ "Атлантторгпромсервіс" за отриману сировину в липні 2014 року не проводилось.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував даного факту, однак зазначив, що відповідно до додаткової угоди № і від 11.08.2014, сторони договору (ТОВ "УПК " Крок" з ТОВ "Атлантторгпромсервіс") дійшли згоди змінити п.п. 5.1 Договору поставки від 01.07.2014, виклавши його у такій редакції: Покупець здійснює оплату протягом 180 банківських днів з дати виконання Продавцем умов визначених у п. 3.1 цього Договору (а.с. 32).

Встановлено, що господарські операції між контрагентами: ТОВ "УПК " Крок" та ТОВ "Атлантторгпромсервіс" підтверджуються наступними документами, а саме: договором поставки від 01.07.2014, додатковою угодою № 1 від 11.08.2014, видатковими накладними (а.с. 33-45), податковими накладними (а.с. 57-68), товарно - транспортними накладними (а.с. 45-56), прибутковими накладними (а.с. 69-80).

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України), податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Положеннями п.187.1 ст.187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В той же час, в п.198.1 ст.198 ПК України зафіксовано операції, які надають право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Крім того, відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У п.198.3 ст.198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно зі п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно зі п.201.7 ст.201 ПК України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що ПК України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість.

У відповідності до правової позиції Вищого адміністративного суду України, що викладена в листі № 742/11/13-11 від 02.06.2011, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт виконання зобов'язань ТОВ "Крок" та ТОВ "Атлантторгпромсервіс" за спірним правочином. Копії первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, ст.201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Судом, при перевірці юридичної та фактичної обгрунтованості обставин та мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення - рішення від 30.12.2014 № на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено наступне.

Податковим повідомленням - рішенням № від 30.12.2014 Товариству збільшено суму грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 510,00 грн (а.с.10)

Підставою для винесення зазначеного податкового повідомлення - рішення слугував Акт від 16.12.2014 № 1143/06-25-22-02/33309435 про ненадання первинних документів та їх копій до перевірки (а.с.120).

З Акту вбачається, що, державним ревізорами - інспекторами відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту встановлено невиконання законних вимог посадових осіб Житомирської ОДПІ, викладених в листі - запиті від 08.12.2014 №42881/10/06-25-22-2 щодо ненадання первинних документів:

- сертифікату якості та походження товару;

- наказу про використання власного автомобілю директора MITSUBISHI CANTER у господарській діяльності ТОВ УПК "Крок";

- акту на списання паливно - мастильних матеріалів;

- копій первинних документів (прибуткові накладні, товарно - транспортні накладні, акт на списання паливно - мастильних матеріалів, наказ про використання власного автомобілю директора MITSUBISHI CANTER у господарській діяльності ТОВ УПК "Крок", сертифікат якості та походження товару) (а.с. 120).

Однак, із наявного в матеріалах справи обов'язкового письмового запиту про надання пояснень та документально підтвердження №42881/10/06-25-22-02 від 08.12.2014 вбачається, що відповідачем не витребовувався наказ про використання власного автомобілю директора MITSUBISHI CANTER у господарській діяльності ТОВ УПК "Крок", акт на списання паливно - мастильних матеріалів та їх копій.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що придбана позивачем сировина (спилок), відповідно до роз'яснення ДП "Укрматртестстандарт" не включено до "Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні". Окрім того, сертифікат якості не є первинними документами, оскільки не фіксує факт проведення господарської операцій. Це підтверджується листом ДП "Укрметртестстандарт" від 19.12.2014 № 14-18/406 (а.с. 81).

Представниками сторін не заперечувалось, що товарно - транспортні накладні, прибуткові накладні були надані для перевірки в оригіналах, окрім того, даний факт підтверджується Актом № 8569/06-25-22-02/33309435 від 17.12.2014.

Відповідно до п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Отже, враховуючи, що зазначені в Акті № 1143/06-25-22-02/33309435 від 16.12.2014 не витребовувались документи (сертифікат якості та походження товару, наказ про використання власного автомобілю директора MITSUBISHI CANTER у господарській діяльності ТОВ УПК "Крок", акт на списання паливно - мастильних матеріалів), суд вважає, що позивачем у повному обсязі виконано вимоги письмового Запиту від 08.12.2014 № 42881/10/06-25-22-02, а тому податкове повідомлення - рішення № від 30.12.2014

Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи та з урахуванням того, що у справі було встановлено реальне здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових накладних, виданих зареєстрованим платником податку на додану вартість, суд дійшов висновку про протиправність донарахування позивачеві сум податку на додану вартість, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Суд зазначає, що зміст Договору поставки від 01.07.2014 не суперечить актам цивільного законодавства. Судом не встановлено фактів, які свідчили б про те, що зміст договору не відповідає дійсним намірам сторін і, що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначеного договору. Вказаних доказів у відповідності до вимог ст. 71 КАС України не надано на вимогу суду і відповідачем.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Українська промислова компанія "Крок" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Житомирській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.12.2014 року № та від 05.01.2015 року №.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади (до яких належать органи державної податкової служби) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач не довів суду правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 69-70, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 30.12.2014 року № та від 05.01.2015 року №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" () суму сплаченого судового збору в розмірі 365 (триста шістдесят п'ять) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Лавренчук

Повний текст постанови виготовлено: 16 квітня 2014 р.