Справа № 807/2544/14
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 р. Справа № 876/43/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участі секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Тячівської РДА від 24.07.2014 року №110-к про звільнення його з посади начальника управління освіти, молоді та спорту, визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Тячівської РДА «Про внесення змін у розпорядження голови державної адміністрації від 24.07.2014 № 110-к «Про звільнення ОСОБА_1» від 22 серпня 2014 року № 127-к поновити його на займаній на час звільнення посаді, зобов»язати оплатити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути у відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскарженим розпорядженням позивача звільнено з посади на підставі ст. 39 Кодексу законів про працю України (у зв»язку з погіршенням стану здоров»я, згідно поданої заяви), однак, таке звільнення суперечить нормам законодавства, оскільки звільнення за цією статтею можливо виключно за вимогою працівника, крім того, на час звільнення позивач перебував у відпустці та у стані тимчасової непрацездатності. При цьому відповідачем порушено також норми ст. 38 Кодексу законів про працю України (якою передбачено право особи на залишення на займаній посаді у випадку якщо особа не залишила роботи і не вимагає свого звільнення), оскільки згідно ст. 74 цього Кодексу під час перебування у відпустці за особою зберігається місце роботи (посада).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Тячівської районної державної адміністрації «Про звільнення ОСОБА_1» від 24 липня 2014 року № 110-к. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Тячівської районної державної адміністрації «Про внесення змін у розпорядження голови державної адміністрації від 24.07.2014 №110-к «Про звільнення ОСОБА_1» від 22 серпня 2014 року №127-к. Зобов»язано Тячівську районну державну адміністрацію поновити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на займаній на час звільнення посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Тячівської районної державної адміністрації з 24 липня 2014 року. Зобов»язано Тячівську районну державну адміністрацію виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 5 665,75 грн. (п»ять тисяч шістсот шістдесят п»ять гривень сімдесят п»ять копійок).В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Тячівська районна державна адміністрація Закарпатської області оскаржила її в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи з підстав викладених у апеляційній скарзі, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін. При цьому суд виходить з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив державну службу в Тячівській районній державній адміністрації Закарпатської області на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту.

На підставі Розпорядження голови Тячівської РДА «Про звільнення ОСОБА_1» від 24.07.2014 року № 110-к (а.с.7) ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління освіти, молоді та спорту Тячівської РДА 24 липня 2014 року.

Підставою звільнення слугувала заява ОСОБА_1, погодження департаменту освіти, молоді і спорту Закарпатської ОДА від 29.05.2014 року № 01-19/1985.

В матеріалах справи знаходиться заява ОСОБА_1, відповідно до якої останній просить звільнити його з посади начальника управління освіти, молоді та спорту після виходу з відпустки, у зв»язку з погіршенням стану здоров»я (висновок ЛКК додається), від 22.05.2014 року, поданою, відповідно до штампу вхідної кореспонденції Тячівської РДА 22.05.2014 року за вхідним №903/03-35, на якій стоїть резолюція «В.К., підготувати подання в ОДА. 22.05.2014 року».

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з Журналу реєстрації вхідних документів за 2014 рік, 15 травня 2014 року за вх. №823/03-35 (графі 1) зареєстровано заяву про звільнення (графа 3) керівника апарату державної адміністрації ОСОБА_2 (графа 2) з наявною в графі 4 (резолюція або кому направлений документ) запису: «В. К. Підготувати подання в ОДА. 22.05.2014.» (а.с.70-72).

При цьому, в матеріалах справи знаходиться ще одна заява ОСОБА_1 на якій наявний штамп Тячівської РДА з тією ж датою та тим самим номером (22.05.2014 року вхід. №903/03-35), але інша за змістом, а саме заява ОСОБА_1 про звільнення його з посади начальника управління освіти, молоді та спорту після виходу з відпустки (а.с.28).

Згідно наявної в матеріалах справи копії листа Департаменту освіти і науки, молоді і спорту Закарпатської ОДА від 29.05.2014 року за № 01.19/1985, департамент погоджує звільнення ОСОБА_1, згідно з чинним законодавством та відповідно до поданої заяви. Підстава: лист Тячівської РДА від 22.05.2014 року № 03-35/288. Листом від 22.05.2014 року № 03-35/288 Тячівська РДА просить погодити звільнення ОСОБА_1 з посади згідно поданої ним заяви (а.с. 49-50).

Розпорядженням голови Тячівської РДА «Про внесення змін у розпорядження голови державної адміністрації від 24.07.2014 року № 110-к «Про звільнення ОСОБА_1» від 22 серпня 2014 року №127-к у зв»язку з допущенням неточностей формулювання звільнення ОСОБА_1 пункт 1 розпорядження від 24.07.2014 року № 110-к викладено в новій редакції, а саме: звільнено ОСОБА_1 з посади начальника управління освіти, молоді та спорту 24 липня 2014 року за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України (а.с. 44).

Щодо доводів апеляційної скарги Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначає Закон України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто визначеними Кодексом законів про працю України, та спеціальними, передбаченими у цій нормі права.

Звільнення позивача проведено у відповідності до ст. 39 та 116 КЗпП України.

Статтею 39 КЗпП України передбачено, що строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу (неможливість продовжувати роботу в зв»язку з переїздом на нове місце проживання; переведенням чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступом до навчального закладу; неможливістю проживання у даній місцевості, що підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім»ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; виходом на пенсію; прийняттям на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України).

Стаття 116 КЗпП України встановлює строки розрахунку при звільненні.

Як встановлено статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім»ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору

У відповідності до Закону України «Про відпустки», зокрема статті 3, за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 фактично перебував у відпустці по 3 липня 2014 року включно (розпорядження голови Тячівської РДА від 09.04.2014 року № 62 (а.с.18), від 02.06.2014 року № 102 (а.с.19) та від 13.06.2014 року № 104 (а.с.20), відтак, останнім днем відпустки є 3 липня 2014 року, виходячи з наведених приписів трудового законодавства, належною датою звільнення є саме 3 липня 2014 року, в зв»язку з чим звільнення іншою датою (24 липня 2014 року) не відповідає обставинам справи та суперечить закону.

Доводи позивача щодо протиправності звільнення його під час перебування на лікарняному є необґрунтованими, оскільки відповідачем не доведено правомірність звільнення ОСОБА_1 ні в зв»язку з погіршенням стану здоров»я за ст. 39 КЗпП України, ні за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності вимогам трудового законодавства наказу про звільнення за власним бажанням від 24 липня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано дав правову оцінку доводам позивача про безпідставність прийнятих розпоряджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року у справі №807/2544/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 22.04.2015 року.