Справа № 804/17152/14
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2015 рокусправа № 804/17152/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Суховарова А.В. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року у справі №804/17152/14 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті у Дніпропетровській області про скасування постанови №019407, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області № 019407 від 24.07.2014 р. про застосування адміністративно - господарського штрафу до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в розмірі 1700 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області щодо неповідомлення ОСОБА_1 щодо розгляду 24.07.2014 р. справи про порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт»;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області щодо непред'явлення водію автомобіля ОСОБА_1 направлення на перевірку при проведенні перевірки 10.07.2014р. о 07-30 год. на 437 км автодороги Н-08.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що використовує належний йому автомобіль Мерседес Спринтер держ.номер НОМЕР_1 виключно для задоволення власних потреб, що не мають на меті отримання прибутку, а тому висновки відповідача щодо здійснення ним нерегулярних пасажирських перевезень є безпідставними, оскільки жодних доказів використання автомобіля у господарських цілях відповідач не має.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити. Апеляційна

скарга обґрунтована, зокрема, тим, що факт здійснення послуги перевезення пасажирів повинен бути підтверджений, по-перше, договором із перевізником, по-друге, оплатою за надані послуги, а по-третє, здійснюватися суб'єктом господарювання. Жодного доказу на підтвердження зазначених вище обставин, відповідач суду не надав. Тобто, рішення суду ґрунтується на припущеннях, що є неприпустимим.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалам справи підтверджено, що державними інспекторами Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області на підставі щотижневого графіку проведення спільних рейдових перевірок вимог законодавства про автомобільний транспорт на період з 09.07.2014 р. по 13.07.2014 р. в Дніпропетровському регіоні та направлення на перевірку № 026925 проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у м. Дніпропетровську на автошляху Н-08 437 км. (пост Солонянський), під час якої було проведено перевірку транспортного засобу MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_1

За наслідками проведення перевірки складений акт №001421 від 10.07.2014 року, в якому зафіксовані встановлені порушення з боку водія ОСОБА_1, а саме: надання позивачем послуг по перевезенню пасажирів за маршрутом «Дніпропетровськ-Бердянськ» без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» (не оформлена ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг, документів, що свідчать про сплату транспортних послуг, договір обов'язкового страхування пасажирів та водіїв від нещасних випадків, протокол перевірки та адаптації тахографа), за що передбачена відповідальність абз. 4 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

На підставі висновків Акту, 24.07.2014 року заступником начальника Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області Сагановським О.О. винесено постанову №019407, якою за порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700грн.

Правомірність дій відповідача, а також правомірність та обґрунтованість винесеної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 пояснень та залученими до матеріалів справи фотографіями вбачається, що 10.07.2014 року при перевірці позивача, в автомобілі знаходилось більше однієї особи, які повідомили, що сплатили ОСОБА_1 кошти за послуги перевезення їх на відпочинок до м.Бердянськ. Більш того, позивача неодноразово в період з червня по липень 2014р. було зупинено працівниками інспекції і встановлено факт здійснення перевезень пасажирів в напрямку Дніпропетровськ-Кирилівка (Бердянськ) без оформлення документів, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», що підтверджується складеними актами перевірки від 07.06.2014р., від 22.06.2014р., від 11.07.2014р., від 12.07.14р. За встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції вірно виходив з того, що засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-ІІІ (далі - Закон №2344). Процедуру ж здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до ст.35 Закону №2344, послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення. Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні. Перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Статтею 1 Закону №2344 надано визначення поняттю «нерегулярні пасажирські перевезення» - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Відповідно до ст.39 Закону №2344, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України. Документи на перевезення пасажирів автобусами для власних потреб: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до пункту 55 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу. Пунктом 61 цих Правил передбачено, що під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору перевізника із замовником послуг і копію договору обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

Статтею 60 Закону №2344 встановлено відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Так, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, наведеними нормами права визначено, які пасажирські перевезення є нерегулярними та які документи повинен мати водій при здійсненні як нерегулярних пасажирських перевезень, так і при здійсненні перевезення пасажирів автобусами для власних потреб. За надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення визначених документів передбачена відповідальність у вигляді штрафу.

Як вбачається з Акту перевірки від 10.07.2014 року. повноважними особами відповідача зафіксовано надання позивачем послуг по перевезенню пасажирів за маршрутом «Дніпропетровськ-Бердянськ» без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» (відсутність ліцензійної картки, договору з замовником транспортних послуг, документа що засвідчує сплату транспортних послуг, договору обов'язкового страхування пасажирів та водіїв від нещасних випадків на транспорті). В даному Акті, в графі «Пояснення водія про причини порушень» зазначено, що водія з актом ознайомлено, від підпису та пояснень водій відмовився.

Відповідно до ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

В межах розгляду даної справи, доказуванню підлягають обставини, які свідчать про доведеність чи недоведеність факту здійснення позивачем нерегулярних пасажирських перевезень пасажирів в напрямку Дніпропетровськ-Кирилівка (Бердянськ).

Відповідно до ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 77 КАС України, показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані.

Судом першої інстанції були допитані у якості свідків інспектори Управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 і ОСОБА_5, які пояснили, що 10.07.2014 року в ході рейдової перевірки на автошляху Н-08 437 км. (пост Солонянський) ними був зупинений автомобіль «Мерседес Спринтер» державний номер НОМЕР_1 під управлінням водія ОСОБА_1, який після пред'явлення ними службових посвідчень та пропозиції надати документи на право здійснення нерегулярних пасажирських перевезень ніяких документів не надав.

Свідки вказали, що в автомобілі знаходилось близько десяти осіб, які підтвердили що їдуть на відпочинок у м. Бердянськ із різних місць та сплатили за перевезення гроші. Точну кількість осіб, які знаходились в автомобілі, вказати не можуть, так як з автомобіля ніхто не виходив, в тому числі і позивач, можливості потрапити в середину автомобіля у них не було. Однак, факт знаходження більше одного пасажира в автомобілі було зафіксовано шляхом фотографування, що не заборонено при проведенні перевірки. Оскільки водій автомобіля ОСОБА_1 не надав ніяких документів, що надавали йому право здійснювати нерегулярні перевезення, було складено акт № 001421 від 10.07.2014 р., яким зафіксовані встановлені порушення. У зв'язку із тим, що водій не захотів чекати поки буде складено акт та поїхав з місця перевірки, в акті було відображено, що від підпису в акті водій відмовився. В подальшому всі документи були передані до Управління Укртрансінспекції для прийняття рішення про застосування адміністративно - господарських санкцій. Вважають, що ними були дотримані вимоги законодавства, що регламентують порядок проведення рейдових перевірок, і твердження позивача про перевищення ними службових повноважень, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, перед початком допиту вказаних свідків, їх було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або відмову від давання показань, про що свідчать розписки свідків (а.с.46,49), свідків також було приведено до присяги, її текст підписано (а.с.47,50).

Отже, суд обґрунтовано взяв до уваги показання вказаних свідків, оскільки їх було приведено до присяги, попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, саме ними було проведено рейдову перевірку позивача, а відтак, їх пояснення вважаються доказами в розумінні КАС України.

У судовому засіданні, представник відповідача підтримав свої пояснення, які надавалися в суді першої інстанції.

Як зазначив позивач у судовому засіданні, транспортний засіб автобус «Мерседес Спринтер» держ. номер НОМЕР_1 використовується ним виключно для задоволення власних потреб. В момент його зупинки інспекторами він знаходився в автомобілі один і їхав до Запоріжжя у власних справах. Відповідачем же не наведено жодних доказів щодо перевезення автомобілем пасажирів.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги такі пояснення позивача, оскільки з наданих свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 пояснень та залученими до матеріалів справи фотографіями вбачається, що 10.07.2014 року при перевірці позивача в автомобілі знаходилось більше однієї особи, які засвідчили факт сплати ОСОБА_1 коштів за послуги перевезення їх на відпочинок до м. Бердянськ.

У судовому засіданні, позивач зазначив, що здійснення відповідачем фотофіксації є неправомірним, оскільки такі дії не передбачені чинним законодавством. Більш того, наявні в матеріалах справи фотографії є сфальсифікованими, дата на них не відповідає дійсності.

Колегія суддів критично ставиться до таких пояснень позивача, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування своїх вимог також посилалися на те, що в Акті перевірки відповідачем не відображені пояснення людей, які перебували на той момент в машині та не зазначено, що ці люди були саме пасажирами, які рухалися до місця відпочинку.

Відповідно до п.21, п.22 порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. У разі відмови уповноваженої особи суб'єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб'єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Отже, вказаним Порядком №1567 затверджено форму Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. При цьому, даним Порядком №1567 не передбачено відображення в такому Акті перевірки пояснень свідків чи інших осіб, не передбачено й зазначення обставин, які передували висновкам про вчинення водієм порушення. Тобто, Акт є фіксацією самого порушення, а не обґрунтуванням, за яких обставин посадові особи, що провели перевірку дійшли висновків про наявність порушення. Як вбачається з Акта перевірки, в графі «Пояснення водія про причини порушень» зазначено, що водія з актом ознайомлено, від підпису та пояснень водій відмовився.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3, який 10.07.2014р. здійснив рейдову перевірку позивача, зазначив, що ОСОБА_1 на вимогу працівників надати документи, передбачені ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», їх не надав, пояснивши, що вони відсутні, після чого з місця проведення перевірки поїхав, не дочекавшись складення Акту та відмовившись надати будь-які пояснення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу й на те, що доводи позивача є суперечливими, оскільки на початку судового засідання позивачем надавалися пояснення, що він в машині їхав один, а в процесі ж судового розгляду позивач та його представник зазначали, що відповідачем не доведено, що люди, які перебували в машині були пасажирами, а не колегами.

Представником відповідача на підтвердження своєї позиції щодо здійснення позивачем нерегулярних пасажирських перевезень надано фотовитяги з сайту «Flagma.ua», на якому пропонуються послуги з вантажопасажирських перевезень. Так, на даних фотовитягах зафіксована машина MERCEDES-BENZ «Спринтер», номерний знак НОМЕР_1, зокрема, на якій і здійснюються вантажопасажирські перевезення.

Позивач та його представник заперечували достовірність даних фотовитягів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивача неодноразово в період з червня по липень 2014р. було зупинено працівниками інспекції і встановлено факт здійснення перевезень пасажирів в напрямку Дніпропетровськ-Кирилівка (Бердянськ) без оформлення документів, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», що підтверджується складеними актами перевірки від 07.06.2014р. за №001051, від 09.06.2014р. за №001055, від 22.06.2014р. за №013228, від 11.07.2014р. за №001374, від 12.07.14р. за №001427, від 17.07.2014р. за №001284, від 25.07.2014р. №001643.

Більш того, як вбачається з наданого відповідачем звернення заявника, 23.07.2014 року гр.ОСОБА_6 звернувся до Голови Дніпропетровської облдержадміністрації зі скаргою на водія (ОСОБА_1) машини Мерседес Спринтер № НОМЕР_1, який нелегально здійснює регулярні перевезення пасажирів за маршрутом Дніпропетровськ-Бердянськ, не маючи необхідних документів. Зі слів заявника, пасажирам не видаються квитки, послуга перевезення надається неякісно (а.с.64).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у справі та наявних в матеріалах справи документів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки факт порушення позивачем вимог ст.39 Закону №2344 знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з адміністративного позову, позивачем оскаржувалися також дії відповідача щодо процедури здійснення перевірки та процедури розгляду справи про порушення вимог Закону №2344.

Суд першої інстанції вірно визнав такі доводи позивача безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно відомостей, вказаних відповідачем при складанні актів проведення перевірки, адресою місця проживання позивача з його слів вказано: АДРЕСА_1. На цю адресу відповідачем і було направлено рекомендованою поштою повідомлення від 10.07.2014 року № 3830/10/59-14 про дату розгляду справи - 24.07.2014 року у відповідності до вимог п. 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567. Вказаний лист був повернутий відправнику з позначкою «по закінченню строку зберігання», про що свідчать наявні в матеріалах справи копія конверту та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Тобто, позивач своїм правом на отримання поштової кореспонденції не скористався.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду, що відповідачем були дотримані вимоги законодавства щодо повідомлення позивача про дату та час розгляду справи.

Щодо непред'явлення позивачу службових посвідчень та направлень на перевірку, суд вірно зазначив, що такі обставини в ході розгляду справи свого підтвердження не знайшли.

Апеляційна скарга не містить доводів про незгоду з рішенням суду в цій частині. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник також не зазначали про неправильність висновків суду в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Заявник апеляційної скарги зазначає, що факт здійснення послуг перевезення пасажирів повинен бути підтверджений, по-перше, договором із перевізником, по-друге, оплатою за надані послуги, а по-третє, здійснюватися суб'єктом господарювання. Проте, виходячи з суті даної справи, предметом розгляду є здійснення таких перевезень без визначених Законом документів, тому відсутність документів не може свідчити про відсутність факту здійснення перевезень, а лише свідчить про здійснення перевезень з порушенням Закону.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, відповідачем же доведено правомірність своїх дій та правомірність оскарженої постанови, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі з'ясував обставини у справі та прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстави для скасування якого, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст. 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року у справі №804/17152/14 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Ухвалу у повному обсязі складено 24.04.2015р.)

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.О. Круговий