Справа № 2а-0770/1328/12
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року Справа № 9104/124970/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку п письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Прага-1» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року по справі за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Прага-1» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Прага-1» в якому просило стягнути адміністративно-господарські санкції та пеню в сумі 22204 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року позов задоволено, вирішено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Прага -1» на користь Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму господарсько-адміністративних санкцій в розмірі 22204 грн. за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції товариство з обмеженою відповідальністю «Прага-1» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що ч. 1 ст.18 Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів.

Аналіз зазначених положень Закону про захист інвалідів дає підстави для висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 цього Закону. Це підтверджується і змістом абзацу другого пункту третього Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, згідно з яким завданням Фонду є здійснення контролю за додержанням підприємствами нормативів робочих місць

Для забезпечення працевлаштування інвалідів, а також підпункту третього пункту четвертого та підпункту третього пункту п'ятого цього Положення, якими Фонду надано право здійснювати контроль за своєчасним перерахуванням підприємствами штрафних санкцій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та здійснювати перевірки підприємств щодо додержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів. Обов'язок ТОВ «Прага-1» створити робочі місця для інвалідів не супроводжується його обов'язком їх працевлаштувати.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Закарпатським обласним відділення Фонду соціального захисту інвалідів, на виконання вимоги прокуратури міста Ужгород проведено позапланову перевірку щодо дотримання вимог ст.ст.19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» на ТзОВ «Прага - 1», за наслідками якої складено акт. Перевіркою встановлено, що відповідач вимоги Закону за 2008 та 2010 звітні роки не виконав, а саме: середньооблікова кількість інвалідів, які повинні працювати на підприємстві відповідно до вимог Закону в 2008 році становила 1 особу, в той же час, фактично на підприємстві протягом 2008 року не працювало жодного інваліда. Аналогічно за 2010 рік, середньооблікова кількість інвалідів, які повинні працювати на підприємстві відповідно до вимог Закону в 2010 році становила 1 особу, в той же час, фактично на підприємстві протягом 2010 року також не працювало жодного інваліда.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів з Україні» для підприємств, установ і організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Підприємства, установи, організації які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 19, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно вимог чинного законодавства, на підприємство покладено обов'язок створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.

Також суд вірно зазначив, що наказом Мінпраці України № 420 від 19.12.2005 року затверджена форма статистичної звітності № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», яка подається підприємствами, установами та організаціями щомісячно на адресу державної служби зайнятості.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів з Україні» підприємства де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, щороку сплачують адміністративно-господарські санкції сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач повинен був самостійно в строк до 15 квітня року, наступного чи роком в якому відбулось порушення, розрахувати та сплатити адміністративно-господарські санкції. Оскільки середньорічна зарплата штатною працівника у відповідача в 2008 році становила 8876,25 грн., то за не працевлаштування інвалідів у необхідній кількості, а отже невиконання нормативу відповідач повинен сплатити в дохід Державного бюджету 8876,25 : 2 = 4438,13 грн. та відповідно, середньорічна зарплата штатного працівника у відповідача в 2010 році становила 15552,17 грн., то за не працевлаштування інвалідів необхідній кількості, а отже невиконання нормативу відповідач повинен сплатити в дохід Державного бюджету 15552, 17 x 1 = 15552,17 грн. Однак відповідач до 15.04.2011 року, у строк встановлений законом, самостійно не сплатив.

Згідно ст. 20 Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національною банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Прага-1» - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року у справі № 2а-0770/1328/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Л.Я. Гудим