Справа № 826/19965/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2015р. м. Київ К/800/38148/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника позивача - Дубини М. В.,

представника відповідача - Попчук Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Укртара-Воланпак" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про визнання протиправними та скасування припису та постанови,

встановив:

Приватне акціонерне товариство "Укртара-Воланпак" звернулось з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, в якому просило: визнати протиправним та скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 22 листопада 2013 року; визнати протиправною та скасувати постанову № 590/13/7/26-19/0312/02/2 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 03 грудня 2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві 22 листопада 2013 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних норм, державних стандартів і правил ПрАТ «Укртара-Воланпак» на об'єкті будівництва: виробничо-складська нежитлова будівля, вул. Новопирогівська, 58-А, Голосіївський район, м. Київ, про що складено акт перевірки від 22 листопада 2013 року.

За результатами перевірки встановлено, що ПрАТ «Укртара-Воланпак» виконані будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі без документа, який би надавав право на виконання будівельних робіт (роботи виконані у 2010 році відповідно до технічного паспорту БТІ № 25766 від 20 травня 2013 року), чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

22 листопада 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві видано припис, в якому зазначено про обставини, встановлені позаплановою перевіркою, а саме: ПрАТ «Укртара-Воланпак» виконані будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі без документа, який би надавав право на виконання будівельних робіт (роботи виконані у 2010 році відповідно до технічного паспорту БТІ № 25766 від 20травня 2013 року), чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до Додатку «М» ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» та ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва» встановлена III категорія складності зазначеного вище об'єкта, - та з метою усунення виявлених порушень вказана вимога: «… З 22 листопада 2013 року заборонити експлуатацію нежитлової будівлі на вул. Новопирогівській, 58-А у Голосіївському районі м. Києва до усунення порушення відповідно до вимог чинного законодавства. До 09 січня 2014 року усунути виявлені порушення містобудівного законодавства відповідно до вимог чинного законодавства». Припис складено та підписано заступником начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві Алєксєєнком І. О., головним державним інспектором Інспекційного відділу № 2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві Голівцем Д. П., головним державним інспектором Інспекційного відділу № 2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві Леуським О. О.

В зв'язку з встановленим порушенням Заступник начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві визнав винним Приватне акціонерне товариство «Укртара-Воланпак» у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 4 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та наклав штраф у сумі 109 620 грн, про що виніс постанову № 590/13/7/26-19/0312/02/2 від 03 грудня 2013 року.

Не погоджуючись з приписом та постановою відповідача, позивач заявив цей позов.

Задовольняючи позов про скасування припису, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що він є протиправним, оскільки між встановленими Інспекцією порушеннями у сфері містобудівної діяльності, зафіксованими в акті перевірки від 22 листопада 2013 року і протоколі про правопорушення від 22 листопада 2013 року, та вимогами припису існують очевидні протиріччя, оскільки мета припису не відповідає виявленому порушенню. Щодо скасування постанови про накладення штрафу, то суди виходили з того, що штраф накладено поза трьохрічним строком.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб.

На думку суду, принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативно-правових актів є загальним принципом права.

Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Така позиція знайшла своє відображення в рішенні Конституційного суду України від 05 квітня 2001 року № 3-рп, в якому зазначено, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначене також узгоджується з рішенням Конституційного суду України від 02 липня 2002 року № 13-рп, в якому зазначено, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.

Положення ст. 58 Конституції України необхідно розуміти так, що всі суб'єкти правовідносин, у тому числі відповідач та суди мають застосовувати до правовідносин той закон, який існував на момент їх виникнення.

Як встановлено судами обох інстанцій, правовідносини з приводу реконструкції мали місце у 2010 році.

В контексті хронології правового регулювання спірних відносин поняття «завершення реконструкції без документу, який надавав би право на виконання будівельних робіт» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов'язку із отримання документу до його реконструкції. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

Проте, Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", на підставі якого відповідачем винесено припис та постанову, набрав чинності з 12 березня 2011 року.

Таким чином, на думку колегії суддів, дія Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не може поширюватись на правовідносини, що існували або виникли до набрання ним чинності.

Ураховуючи те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій правильно вирішили спір по суті: задовольнили позов, - то підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: