Справа № 820/3764/15
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 квітня 2015 р. № 820/3764/15

Харківський окружний адміністративний суд в особі судді Самойлової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про скасування постанови про арешт майна та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд про скасування постанови відповідача про арешт майна від 02.03.2015 р. у ВП № 46718858 та зобов'язання того зняти останній.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, оскаржувана постанова прийнята без з'ясування усіх обставин та всупереч вимогам діючого законодавства, чим порушені його права, свободи та інтереси, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Представники сторін та третьої особи до суду надали заяви про вирішення справи у письмовому провадженні за їх відсутності, при цьому відповідачем надані заперечення, в яких зазначено, що в даному випадку державний виконавець діяв у відповідності до вимог діючого законодавства України, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб на підставі наявних в ній доказів у письмовому провадженні, згідно до приписів ч. 6 ст. 128 КАСУ.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що 30.03.2015 р. ОСОБА_1 було отримано копію постанови ВП №46718858 від 02.03.2015 р., прийняту Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, щодо заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить йому в межах суми стягнення: 412748,01 грн.

Як свідчать докази у справі, даний борг виник у ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що ним було отримано кредит в ПАТ "Альфа-Банку" на автомобіль Тойота Камрі, який банку було передану в заставу, як забезпечення належного виконання зобов'язання.

При судовому розгляді встановлено, що ПАТ "Альфа-Банком" було отримано рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу та відсотків по кредиту (який він отримував на придбання автомобіля) та направлено виконавчий лист до Дзержинського ВДВС ХМУЮ щодо примусового стягнення 412748,01 грн.

В порядку примусового виконання даного виконавчого документа відповідачем було проведено незалежну оцінку в особі ТОВ "Схід-П Експерт" від 25.03.2015 р., згідно до чого ринкова вартість автомобіля Тойота Камрі складає 442000,00 грн.

З оскаржуваною постановою суд не погоджується та при вирішенні даного спору враховує наступні обставини та нормативні положення.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, яке покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до вимог ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Так, ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за виняткам майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України "Про державну виконавчу службу" працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

У ч. 2 ст. 71 КАСУ, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав належних доказів в обгрунтування законності прийнятого рішення, що є предметом спору у справі, а тому у суду відсутні підстави вважати його правомірним, оскільки арешт на майно боржника мав бути накладений лише в межах суми боргу, а саме: 412478,01 грн., а також з огляду на те, що такий арешт майна зачіпає інтереси ОСОБА_2, яка не є стороною виконавчого провадження, оскільки майно ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, на яке накладено арешт відповідачем, складається з квартири, що належить на праві власності в рівних частинах: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про право власності від 22.12.1993 року, зареєстроване в КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 24.12.1993 року.

Виходячи з положення ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідна сторона, як суб'єкт владних повноважень, не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржуване рішення є протиправними, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАСУ позивачу підлягають поверненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 73,08 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 128, 159, 160, 162, 181 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції по виконавчому провадженню ВП № 46718858 про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження від 02.03.2015 року, реєстраційний номер обтяження в Єдиному Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 15190699, реєстраційний номер обтяження в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно № 8950937 від 05.03.2015 р.

Зобов'язати Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції вчинити дії щодо зняття арешту та заборону відчуження майна ОСОБА_1, згідно до його постанови ВП № 46718858 від 02.03.2015 року, реєстраційний номер обтяження в Єдиному Державному Реєстрі заборон відчуження об'єктів рухомого майна 15190699, реєстраційний номер обтяження в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно № 8950937 від 05.03.2015 р.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 73,08 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Самойлова В.В.