Справа № 565/414/15-а
Суддя: Демчина Т.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 565/414/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2015 року 10 год. 50 хв. м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням судді Демчини Т.Ю. при секретарі судового засідання Ковальчук В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Рівненській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Рівненській області (надалі - управління ДВС) про скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Синіцької Н.П. від 13.01.15 р. про закінчення виконавчого провадження з виконання постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області за виконавчим листом № 2а-195 від 17.05.11 р., а також про зобов'язання державного виконавця направити до суду подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення за даним виконавчим листом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час здійснення виконавчого провадження було неправомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки судове рішення управлінням Пенсійного Фонду України (надалі - УПФ м.Кузнецовська) в м.Кузнецовську на момент закінчення виконавчого провадження виконане не було, і нараховані до сплати ОСОБА_1 суми пенсії стягувач не отримав.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності відповідача, та подав письмові заперечення проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовуються тим, що під час виконавчого провадження було встановлено відсутність у кошторисних призначеннях УПФ м.Кузнецовська коштів, що передбачали би вказані виплати. У зв'язку з цим, державним виконавцем 27.12.14 р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Дана постанова державного виконавця скасована постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27.05.14 р., у зв'язку з чим 04.06.14 р. виконавче провадження відновлене. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено державні гарантії щодо виконання рішень судів про стягнення коштів з державних підприємств, установ і організацій. З метою реалізації норм цього Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 440 від 03.09.14 р., якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Відповідно до пп.3, 4 вищезазначеного Порядку, особа, на користь якої чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ, або її представник звертаються до управління державної виконавчої служби відповідного головного управління юстиції за місцезнаходженням боржника, та надає встановлений Порядком перелік документів для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Саме в такому порядку здійснюється виплата коштів за судовими рішеннями даної категорії, прийнятими до 01.01.13 р. Звернення до суду з поданням про зміну способу і порядку виконання судового рішення є правом, а не обов'язком державного виконавця. З підстав додержання при здійсненні виконавчого провадження вимог Закону представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Представник третьої особи - боржника у виконавчому провадженні УПФ м.Кузнецовська до суду не з'явився, подав письмові заперечення проти позовних вимог та клопотання про розгляд справи у відсутності представника. У запереченнях підтверджується невиконання судового рішення, з приводу якого здійснювалось виконавче провадження, в частині виплати сум донарахованої ОСОБА_1 пенсії, у зв'язку з відсутністю передбачених у державному бюджеті коштів на ці цілі. З метою реалізації норм цього Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 440 від 03.09.14 р., якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Відповідно до пп.3, 4 вищезазначеного Порядку, особа, на користь якої чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ, або її представник звертаються до управління державної виконавчої служби відповідного головного управління юстиції за місцезнаходженням боржника, та надає встановлений Порядком перелік документів для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. З цих підстав представник третьої особи просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

З огляду на положення ст.128 КАС України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін та їх представників у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Судом встановлено, що на виконанні в управлінні ДВС перебувало виконавче провадження ВП № 26537029 з виконання судового рішення за виконавчим листом № 2а-195/10 від 12.04.11 р. Кузнецовського міського суду Рівненської області про зобов'язання УПФ м.Кузнецовська перерахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов'язане з Чорнобильською катастрофою, згідно ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі, не меншому 8 мінімальних пенсій за віком, з 10.04.02 р. по 31.12.03 р. та з 01.01.06 р. до теперішнього часу, а також додаткову пенсію як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов'язане з Чорнобильською катастрофою, згідно ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, з 10.04.02 р. по 31.12.03 р. та з 01.01.06 р. до теперішнього часу.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Синіцькою Н.П. від 13 січня 2015 року виконавче провадження з виконання вищезазначеного судового рішення закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». З постанови вбачається, що виконавчий документ боржником - УПФ м.Кузнецовська - не виконано з поважних причин - відсутності фінансування коштів з Державного бюджету України. У постанові зазначено, що виплата нарахованих стягувачу коштів повинна бути проведена у випадку звернення ОСОБА_1 до управління ДВС в порядку, затвердженому постановою Кабінету міністрів України № 440 від 03.09.14 р.

Таким чином, з позовної заяви, заперечень відповідача та дослідженої судом копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.01.15 р. судом встановлено, що присуджені ОСОБА_1 судовим рішенням кошти, що підлягали виплаті стягувачу боржником УПФ м.Кузнецовська, на момент закінчення виконавчого провадження не виплачені.

Згідно з п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Із змісту вказаних норм вбачається, що з підстав, передбачених п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження закінчується лише у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, і державний виконавець вжив передбачені ч.3 ст.75 цього Закону заходи.

Такі дії, як вбачається з позовної заяви та письмових заперечень відповідача, державним виконавцем не вживались, і оскільки їх вжиття згідно з вищезазначеними нормами є передумовою закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження з цієї підстави в такому разі не може бути визнано правомірним.

Суд вважає, що відповідач як орган державної влади, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження мав діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача про наявність правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Так, відповідно до ст.2 цього Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з п.3 Розділу ІІ Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

З метою регламентування порядку виконання вищезазначеної категорії судових рішень, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 440 від 03.09.14 р. «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Згідно з п.п.1,2 цього Порядку, він визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. У цьому Порядку термін «рішення» вживається у значенні: виконавчий документ за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Заявник подає до органу державної виконавчої служби визначений пунктом 4 Порядку перелік документів.

Проте, відповідно до п.18 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є підставою для обов'язкового зупинення виконавчого провадження, а не його закінчення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Виходячи з принципу покладення обов'язку доказування правомірності винесеного рішення у справах цієї категорії на відповідача, суд вважає недоведеною правомірність винесення головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Синіцькою Н.П. постанови від 13.01.15 р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом Кузнецовського міського суду Рівненської області № 2а-195/10 від 17.05.11 р. Обставини справи свідчать про її незаконність, у зв'язку з чим суд вбачає підстави для її скасування.

Вирішуючи вимогу про зобов'язання державного виконавця направити до суду подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд керується наступним.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ст.263 КАС України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Із змісту вищезазначених норм вбачається, що звернення державного виконавця до суду з поданням про зміну способу і порядку виконання судового рішення є правом, а не обов'язком державного виконавця, а тому підстави для задоволення вимоги позову про зобов'язання державного виконавця вчинити ці дії відсутні.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.11, 37, 49-51, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.11, 71, 94, 160-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Рівненській області Синіцької Н.П. від 13 січня 2015 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення за виконавчим листом № 2а-195/10, виданим 17 травня 2011 року Кузнецовським міським судом Рівненської області, про виплату ОСОБА_1 недоплаченої пенсії за віком та додаткової пенсії.

В решті позову відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом десяти днів з дня її отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: