Справа № 826/18906/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: представника позивача представника відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М. ОСОБА_5 Мовіле О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства охорони здоров'я України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання незаконним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Міністерства охорони здоров'я України в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ МОЗ України № 506-к від 01.10.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ МОЗ № 506-к від 01.10.2014 «Про відсторонення від виконання повноважень за посадою помічників Міністра Патронатної служби Міністра охорони здоров'я України» в частині відсторонення ОСОБА_7 від виконання повноважень за посадою державного службовця Патронатної служби Міністра охорони здоров'я України.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.10.2014 відповідачем було прийнято наказ №506-к «Про відсторонення від виконання повноважень за посадою помічників Міністра Патронатної служби Міністра охорони здоров'я України», яким, в зв'язку із відстороненням ОСОБА_8, Міністра охорони здоров'я України від виконання повноважень за посадою відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №887-р «Про відсторонення ОСОБА_8 від виконання повноважень за посадою Міністра охорони здоров'я України» було відсторонено з 02.10.2014 від виконання повноважень за посадою державних службовців, в тому числі і ОСОБА_7

15.12.2014 відповідачем було прийнято наказ №681-к «Про звільнення ОСОБА_7», відповідно до якого, позивача було звільнено з 15.12.2014 з посади помічника Міністра Патронатної служби Міністра охорони здоров'я України, з роботи у Міністерстві охорони здоров'я України у зв'язку із зміною керівника Міністерства охорони здоров'я України, п.1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи наказ відповідача №506-к протиправним, та таким що порушує права та інтереси позивача, останній звернувся до суду за їх захистом.

Приймаючи до уваги незаконність винесення оскаржуваного наказу, а також приймаючи його самостійне скасування відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме визнання незаконним наказу Міністерства охорони здоров'я України №506-к від 01.10.2014 р. «Про відсторонення від виконання повноважень за посадою помічників Міністра Патронатної служби Міністра охорони здоров'я України», в частині відсторонення позивача від виконання повноважень за посадою державного службовця Патронатної служби Міністра охорони здоров'я України.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №467/2011 Міністерство охорони здоров'я України (МОЗ України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони здоров'я, формуванні державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням.

МОЗ України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України, а також цим Положенням (п. 2 Положення).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Міністр має право на формування патронатної служби міністра у межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і витрат, передбачених на утримання міністерства.

Патронатна служба міністра здійснює консультування міністра, підготовку необхідних для виконання завдань міністерства матеріалів, забезпечує зв'язок із посадовими особами інших органів державної влади, організацію зустрічей та зв'язків із громадськістю, засобами масової інформації, а також виконує інші доручення міністра.

Міністр самостійно визначає персональний склад патронатної служби міністра. Працівники патронатної служби міністра призначаються на посади та звільняються з посад міністром. Працівники патронатної служби міністра звільняються також у зв'язку із звільненням міністра.

Працівник патронатної служби міністра може бути звільнений з підстав, визначених законом про державну службу, а також за рішенням міністра.

На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про державну службу з особливостями, встановленими законом.

Разом з тим, пунктами 3, 4 Порядку перебування на державній службі працівників патронатної служби членів Кабінету Міністрів України та голів місцевих державних адміністрацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 № 851 (далі - Порядок №851), працівники патронатної служби підпорядковуються безпосередньо члену Кабінету Міністрів України, голові місцевої державної адміністрації, при яких утворена патронатна служба. Працівники патронатної служби є державними службовцями.

Підпунктом 11 пункту 11 Положення про Міністерство охорони здоров'я України визначено, що Міністр затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату МОЗ України, призначає на посади та звільняє з посад їх керівників та заступників керівників, працівників патронатної служби Міністра, в установленому порядку присвоює їм ранги державних службовців.

Міністр підписує накази МОЗ України (п.п. 16, п. 11 Положення).

Статтею 22 Закону України «Про державну службу» встановлено, що невиконання службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Вказаний перелік є виключним.

Зі змісту ст. 22 Закону України «Про державну службу» слідує, що прийняттю рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень, має передувати встановлення невиконання державним службовцем покладених на нього службових обов'язків, матеріальних наслідків цього невиконання, а також визначення кола суб'єктів, яким, у зв'язку з цим, було заподіяно значної шкоди, або таке невиконання призвело до людських жертв. Лише після встановлення підстави для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою може розглядатися питання власне про його відсторонення.

Як встановлено ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну службу», тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950, рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Згідно абз. 1 п. 4 вказаного Порядку, службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення.

Таким чином, положення вказаних вище нормативних актів передбачають, що відстороненню державного службовця від виконання повноважень передує рішення щодо проведення службового розслідування.

Зокрема, згідно п. 15 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Міністр ініціює питання щодо проведення службового розслідування стосовно керівника центрального органу виконавчої влади, його заступників, інших державних службовців і працівників апарату центрального органу виконавчої влади та його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює особа.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що службове розслідування щодо позивача не призначалось та не проводилось, оскаржений наказ прийнято на підставі ст. 12 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та вмотивований відстороненням від посади у зв'язку з проведенням службового розслідування Міністра охорони здоров'я України.

Проте, на час прийняття оскарженого наказу, Міністр у патронатній службі якого працював позивач, не був звільнений, а відтак, посилання відповідача на ст. 12 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим.

Оскільки щодо позивача не було призначено проведення жодного службового розслідування, оскаржений наказ прийнято з порушенням ст. 22 Закону України «Про державну службу», що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним наказу від 01.10.2014 №506-к в частині, що стосується позивача.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що наказом №683-к від 15.12.2014 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказ МОЗ України від 01.10.2014 №506-к» відповідачем було визнано таким, що втратив чинність, наказ МОЗ України №506-к від 01.10.2014 «Про відстрочення від виконання повноважень за посадою помічників Міністра Патронатної служби Міністра охорони здоров'я України».

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 24.04.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.