Справа № 826/20157/13-а
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у відповідності до положень ст. 41 КАС України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на постанову Окружного адміністративного судум. Києва від 02 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом Споживчого товариства «Діамед» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про скасування акту, припису та постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного судум. Києва з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, в якому просив:

- скасувати акт перевірки Інспекції дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 22.11.2013 року;

- скасувати припис Інспекції про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 22.11.2013 року;

- скасувати постанови Інспекції про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 587/13/7/26-31/0212/03, № 588/13/7/26-32/0212/03 від 02.12.2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Скасовано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 22.11.2013 року;

Скасовано постанови Інспекції про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 587/13/7/26-31/0212/03, № 588/13/7/26-32/0212/03 від 02.12.2013 року.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року апеляційну скаргу відповідача - задоволено. Скасовано постанову Окружного адміністративного судум. Києва від 02 квітня 2014 року, та прийняту нову постанову, якою у задоволенні позову - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року касаційну скаргу Споживчого товариства «Діамед» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідком розгляду матеріалів про порушення у сфері містобудівної діяльності: Акту перевірки, протоколів про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, припису від 22.11.2013 року, Інспекцією прийнято постанови №587/13/7/26-31/0212/03 та № 588/13/7/26-32/0212/03 від 02.12.2013 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якими на позивача накладено штрафи у загальному розмірі 98 658 грн. згідно з абз. 3 пункту 4 та абз. 3 пункту 6 частини 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» № 208/94-ВР від 14 жовтня 1994 року (далі Закон № 208/94-ВР).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є замовником будівництва та не є замовником і підрядником одночасно перевіряємого об'єкта, тому не може бути суб'єктом правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 2 Закону № 208/94-ВР.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Відповідно до пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 557 від 27.04.2011 «Про затвердження Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності» під час проведення державного архітектурно-будівельного контролю на об'єктах самочинного будівництва (у разі відсутності проектної документації) категорія складності таких об'єктів визначається посадовими особами Держархбудінспекції та її територіальних органів, а в разі необхідності - шляхом проведення експертизи експертною організацією чи експертом, що має відповідний сертифікат.

Суд першої інстанції зазначає, що заборона закінчених будівництвом об'єктів можлива за вмотивованим рішенням керівника Інспекції.

Разом з тим, законодавством не передбачена заборона експлуатації самовільно реконструйованих будівель шляхом винесення припису про усунення порушення вимог законодавства. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що прийняття зазначеного рішення в формі припису не суперечить нормам чинного законодавства.

Згідно з поверховими планами та поточної інвентаризації, проведеної Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності об'єкти нерухомого майна від 18 квітня 2008 року від 2010 року нежитлова будівля (літ. А) на вул. Симеренка, 17-а має два поверхи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем здійснено самочинне будівництво, а саме проведено будівельні роботи на зазначеній земельній ділянці з добудови третього поверху без проектної документації та документу, який надає право на виконання будівельних робіт, під час перевірки документи, що засвідчують право власності або користування земельною ділянкою не надано.

Крім того, помилковою є позиція суду першої інстанції, що віднесення об'єктів будівництва до І-ІІІ категорії складності не належить до повноважень відповідача.

Інспекцією на підставі класу наслідків об'єкта будівництва відповідно до ДБН А.2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В. 1.2-14:2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», постанови № 557 від 27 квітня 2011 р. та ДСТУ-Н Б В. 1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) на категорії складності об'єктів будівництва» правомірно було визначено категорію складності об'єкту.

Відповідно до таблиці М.1 додатку М «Категорія складності об'єкта будівництва» ДБН «Склад та зміст проектної документації на будівництво» на об'єктах першої категорії складності не повинно постійно перебувати жодної людини.

Згідно з приміткою 2 таблиці 1 ДБН В. 1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ» вважається, що на об'єкті постійно є люди, якщо вони перебувають там не менше ніж вісім годин на добу і не менше ніж 150 днів на рік.

Позивач експлуатує зазначене приміщення під аптечний заклад, який не може бути віднесено до І категорії складності в зв'язку із постійним перебуванням в ньому людей.

Тому Інспекцією обґрунтовано визначено II категорію складності об'єкта, що перевірявся.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що Інспекція під час видачі припису та винесення постанови про накладення штрафу діяла правомірно.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не враховано докази та обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 202, 205, 207, 211, 212 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного судум. Києва від 02 квітня 2014 року - скасувати, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову товариству Споживчому товариству «Діамед» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя: Я.С. Мамчур

Судді: А.М. Горяйнов

І.Л. Желтобрюх

Постанову складено у повному обсязі 24.04.2015.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.