Справа № 2а-1760/11/0970
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Справа № 66399/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

прокурора Попадинець М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2011 року у справі за позовом заступника прокурора міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2011 року заступник прокурора міста Івано-Франківська звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську з позовом до ФОП ОСОБА_1, яким просив стягнути з відповідача податковий борг в сумі 44816,30 грн. за рахунок його коштів.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2011 року позов задоволено повністю: стягнуто з ФОП ОСОБА_1 в доход держави 44816,30 грн. податкового боргу, з яких 36935,80 грн. орендної плати за землю та 7880,50 грн. нарахованої пені, за рахунок його коштів.

Постанова мотивована тим, що відповідач не спростував наявність податкового боргу та його розмір і не надав суду доказів сплати боргу, чим фактично не заперечив суму заборгованості, яка є предметом спору в даній справі. А підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості в судовому засіданні не встановлено. Крім того, позивачем відповідачу надсилалися перша та друга податкові вимоги, які відповідачем не оскаржені та не задоволені.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що розрахунок орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності у 2010 році він здійснював відповідно до нормативної грошової оцінки землі, затвердженої рішенням Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008 «Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська». Однак постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.12.2009 визнано незаконним п. 2 цього рішення, яким передбачено введення в дію цієї нормативної грошової оцінки землі з дати прийняття рішення. Зазначена постанова набрала законної сили за наслідками її перегляду в касаційному порядку згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.12.2010 року. Таким чином, на думку відповідача, всі розрахунки орендної плати за землю за 2010 рік, здійснені на основі розміру орендної плати, встановленої договором оренди землі від 15.08.2008 року, визначеного згідно із скасованою нормативною оцінкою землі в м. Івано-Франківську, є необ'єктивними і не можуть братись до уваги податковим органом, а також стягуватись з нього як податковий борг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець і перебуває на обліку платників податків.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 15.08.2008 року, укладеного Івано-Франківською міською радою, він орендує земельну ділянку по АДРЕСА_1.

27.01.2010 року ФОП ОСОБА_1 подав до Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську податкову декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2010 рік, в якій самостійно визначив розмір орендної плати 88645,92 грн. (7387,16 грн. на місяць), однак сплачував орендну плату не в повному обсязі і станом на день подання позовної заяви було несплачено 36935,80 грн.

Також за несвоєчасну сплату орендної плати податковий орган нарахував відповідачу пеню в розмірі 7880,50 грн.

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з ст. 14 цього Закону платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями, подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Статтею 27 цього Закону було передбачено, що контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби.

До 01.01.2011 року спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення, був Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до п. п. 1.2-1.5 ст. 1 цього Закону податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Пеня - це плата у вигляді процентів, нарахованих на суму податкового боргу (без урахування пені), що справляється з платника податків у зв'язку з несвоєчасним погашенням податкового зобов'язання.

Штрафна санкція (штраф) - це плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Пунктом 5.1 та пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 даного Закону передбачено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації, а податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону - у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту (у випадку адміністративного чи судового оскарження рішень податкового органу).

Відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього Закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно з пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 цього Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 36 цього Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з ст. 38 цього Кодексу виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. п. 57.1-57.3 ст. 57 цього Кодексу платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 56.11 ст. 56 цього Кодексу передбачено, що не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, а тому податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, є узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

А відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 даного Кодексу при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків нараховується пеня у строк від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм, податкове зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2010 рік було узгоджене в день подання ФОП ОСОБА_1 відповідної декларації - 27.01.2010 року.

Доводи відповідача про те, що розрахунок орендної плати за землю за 2010 рік, здійснений на основі розміру орендної плати, встановленої договором оренди землі від 15.08.2008 року, визначеного згідно із скасованою нормативною оцінкою землі в м. Івано-Франківську, є необ'єктивними і не можуть братись до уваги податковим органом, а також стягуватись з нього як податковий борг, колегія суддів вважає безпідставним з таких підстав.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.12.2009 року було визнано незаконним п. 2 рішення Івано-Франківської міської ради ХХІХ сесії V скликання від 10.07.2008 року «Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська», яким передбачено введення в дію цієї нормативної грошової оцінки землі з дати прийняття рішення. Зазначена постанова набрала законної сили за наслідками її перегляду в касаційному порядку згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.12.2010 року.

За своєю правовою природою зазначене рішення Івано-Франківської міської ради є підзаконним нормативним актом локального характеру, який повинен відповідати нормативно-правовим актам вищої юридичної сили.

Порядок набрання чинності рішеннями ради нормативно-правового характеру визначено ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», якою передбачено, що такі рішення набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію.

У той же час, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про плату за землю», ч. 3 ст. 201 Земельного кодексу України грошова оцінка землі є складовою бази оподаткування земельним податком, який, в свою чергу, формує дохідну частину бюджету, то оприлюднення нормативно-правових актів щодо визначення нормативної грошової оцінки землі має здійснюватися з дотриманням вимог ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до цієї статті (у редакції, що діяла на момент прийняття зазначеного рішення міської ради) закони України, які впливають на формування доходної чи видаткової частини бюджетів, повинні бути офіційно оприлюднені до 15 серпня року, що передує плановому. В іншому разі норми відповідних законів, що впливають на формування доходної та/або видаткової частини бюджетів, застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, наступного за плановим.

Як встановив Вищий адміністративний суд України у даній справі, рішення Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008 «Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська» не відповідає наведеним законодавчим вимогам лише в частині процедури набрання цим рішенням чинності, визначеної у пункті 2 цього рішення, але зазначений пункт має разове застосування та не тягне недійсності вказаного рішення в цілому.

Тому правовим наслідком недійсності пункту 2 цього рішення, встановленої судовим рішенням, яке набрало законної сили, є застосування загального порядку набрання законної сили нормативним правовим актом.

Отже, відповідно до спеціальних норм ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України рішення Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008 «Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська» набрало чинності з 01.01.2009 року, в зв'язку з чим при обчисленні розміру земельного податку (орендної плати за землю) з 2009 року повинна використовуватись нормативна грошова оцінка, визначена у цьому рішенні міської ради.

Крім того, відповідно до положень ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків є фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 цього Кодексу платник податків зобов'язаний сплачувати податки і збори в строки, та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 38 цього Кодексу виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пп. 14.1.137 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу орган стягнення - це державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Підпунктом 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 цього Кодексу передбачено, що податкові органи мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється ст. ст. 95-99 Податкового кодексу України.

Норми п. 95.1 ст. 95 цього Кодексу визначають перелік заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, зокрема стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі.

Водночас відповідно до п. 87.11 ст. 87 даного Кодексу орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України встановлено особливий порядок стягнення податкового боргу платників податків - фізичних осіб у порівнянні з порядком погашення податкового боргу юридичних осіб, а норми ст. ст. 95-99 цього Кодексу можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам п. 87.11 ст. 87 цього Кодексу.

Особливості процедури стягнення податкового боргу з платника податків - фізичної особи полягають, зокрема, у тому, що процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом.

При цьому, відповідно до 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Підпунктом 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» було передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

А згідно з абз. 2 пп. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 даного Закону податкові вимоги також надсилаються платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені законом строки, без попереднього направлення (вручення) податкового повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, Державна податкова інспекція в місті Івано-Франківську на підставі зазначених норм 04.02.2009 року надіслала ФОП ОСОБА_1 першу податкову вимогу від 03.02.2009 року № 1/1131, яку відповідач отримав 05.02.2009 року, а 12.03.2009 року надіслала другу податкову вимогу від 10.03.2009 року № 2/2206, яку відповідач отримав 16.03.2009 року, що підтверджується копіями корінців цих вимог і повідомлень про вручення поштових відправлень.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що узгоджені податкові зобов'язання відповідача, нараховані ним самостійно, які ним в повному обсязі не сплачені на загальну суму 44816,30 грн. (36935,80 грн. орендної плати за землю та 7880,50 грн. пені), являються його податковим боргом і підлягають стягненню.

Факт наявності у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу у вказаному розмірі підтверджується наявними в матеріалах справи копією податкової декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2010 рік та довідкою Державної податкової інспекції в місті Івано-Франківську про заборгованість відповідача.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 95.1 ст. 95 цього Кодексу орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

А згідно з п. 95.2 цієї статті стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Таким чином, зазначеними нормами передбачено, що податковий борг стягується з рахунків відповідача, відкритих у банківських установах.

Проте суд першої інстанції не врахував вимог зазначеної норми, а саме не конкретизував в оскаржуваній постанові, що стягнення податкового боргу слід здійснити з рахунків ФОП ОСОБА_1, відкритих у банківських установах, допустивши помилкове застосування норм матеріального права, що однак не призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, правильно вирішивши спір по суті, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що відповідно до ч. 1 ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2011 року у справі № 2а-1760/11/0970 - змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції:

Стягнути з рахунків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2), відкритих в банківських установах, що його обслуговують, податковий борг в розмірі 44816 (сорок чотири тисячі вісімсот шістнадцять) грн. 30 коп., з яких 36935 (тридцять шість тисяч дев'ятсот тридцять п'ять) грн. 80 коп. орендної плати за землю та 7880 (сім тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 50 коп. пені.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 06.04.2015 року