Справа № 2а-5788/10/1370
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/9991/63601/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 по справі № 2а-5788/10/1370 (27214/11/9104)

за позовом Малого приватного підприємства "Дельта"

до Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі

про визнання нечинними в частині рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Підприємство звернулося до суду із позовною заявою про визнання нечинними рішень Державної податкової інспекції про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 05.10.2009 № в частині застосування санкції на суму 31 499,85 грн. та від 05.10.2009 № - в повному обсязі. Вказані штрафні (фінансові) санкції були застосовані до позивача за порушення, допущені у сфері ведення касових операцій у національній валюті та порушення норм регулювання обігу готівки.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного адміністративного суду, позов задоволено.

В основу судових рішень про задоволення позовних вимог покладено висновок про те, що штрафні санкції визначені оскаржуваними рішеннями застосовано до позивача поза межами строків, визначених ст. 250 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати, а у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Судами встановлено, що за результатами виїзної планової перевірки Підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 по 31.03.2009 працівниками контролюючого органу було складено акт від 21.09.2009 № 98/23-0/22358200, в якому зазначено про допущені позивачем порушення п. 2.2, п. 2.6 ст. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (далі - Положення № 637) та п.1, п.2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", що полягало у оприбуткуванні готівки 11.07.2008 та 12.07.2008 в сумі 6299,97 грн., яка не була проведена через реєстратор розрахункових операцій, та видачі коштів під звіт у період з 01.10.2007 по 29.11.2007 на загальну суму 7662,47 грн. без повного звітування за раніше видані кошти.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків державним податковим органом було прийнято оспорювані Підприємством рішення.

Позивач визнав порушення законодавства при видачі коштів під звіт та в добровільному порядку сплатив штрафні санкції в розмірі 1915,62 грн.

Так, ст. 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно ст. 239 Господарського кодексу України, якою встановлено перелік (види) адміністративно-господарських санкцій, які можуть застосовуватися до суб'єкта господарювання, адміністративно-господарський штраф є одним з видів адміністративно-господарських санкцій.

Як визначено ст. 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Фінансові санкції, встановлені Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", застосовуються до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України. Характерними ознаками фінансових санкції, встановлених вказаними нормативними актами, є те, що вони можуть бути застосовані уповноваженими державними органами; застосовуються лише у разі порушення суб'єктом господарювання правил здійснення господарської діяльності, встановлених законодавчими актами; а отже, дані санкції відповідають визначенню поняття адміністративно-господарських санкцій, наведеному в ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України, та, відповідно, належать до адміністративно-господарських санкцій.

Статтею 250 Господарського кодексу України встановлено обмеження строків застосування адміністративно - господарських санкцій: адміністративно - господарськими санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяці з дня виявлення порушення, але не пізніше як через рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що штрафні (фінансові) санкції, які застосовані до позивача, у розумінні статей 238, 239 Господарського кодексу України фінансові є адміністративно - господарськими санкціями, а отже повинні застосовуватись в межах строків, визначених ст. 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку, що податковим органом було неправомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції, згідно оскаржуваних рішень про застосування санкцій від 05.10.2009 № та № , оскільки порушення позивачем допущені у період з 01.10.2007 по 29.11.2007 та з 11.07.2008 по 12.07.2008, а штрафні (фінансові) санкції застосовано лише 05.10.2009, тобто поза межами строків, визначених ст. 250 Господарського кодексу України.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного передбачених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Кам'янка-Бузькому районі відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 по справі № 2а-5788/10/1370 (27214/11/9104) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко