Справа № 802/644/15-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 квітня 2015 р. Справа № 802/644/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Ємельянова Р.І.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Притули В.Л.,

представника відповідача: Олійник Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 для одержання посвідчення учасників бойових дій та учасників війни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

10 березня 2015 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) до комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) для одержання посвідчення учасників бойових дій та учасників війни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) в м. Рава-Руська з 5 липня 1979 року по 7 травня 1981 року у військовому званні рядовий на посаді старший водій інженерно-саперної роти.

В період з 27 вересня 1980 року по 2 листопада 1980 року та з 5 грудня 1980 року по 29 грудня 1980 року позивач в складі групи, яку очолював командир інженерно-саперної роти ОСОБА_2 , приймав участь у розмінуванні місцевості в Тернопільській області.

В грудні 2014 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про визначення йому статусу учасника бойових дій. Відповідач рішенням від 9 січня 2015 року відмовив ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки немає підтверджуючих документів про проведення і взяття безпосередньої участі у розмінуванні.

Позивач вважає таку відмову незаконною, а рішення таким, що прийняте без урахування положень п. 11 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"

За таких обставин, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке оформлене протоколом №11811 від 9 січня 2015 року, для одержання посвідчення учасників бойових дій та учасників війни про відмову ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника бойових дій. Також зобов`язати відповідача визнати позивача учасником бойових дій та видати відповідне посвідчення встановленого зразка.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення даного позову. Згідно письмових запереченнях останній посилався на те, що позивачем не надано необхідних доказів, які б підтверджували його залучення командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, як того вимагає Закон.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

23.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про визнання його учасником бойових дій за розмінування місцевості.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняла рішення про відмову позивачу в наданні статусу учасника бойових дій. Зазначене рішення комісії викладено в протоколі №11811 від 09.01.2015 року, яке мотивоване тим, що відсутні підтверджуючі документи про проведення і взяття безпосередньої участі заявником у розмінуванні (а.с.8).

Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/13595 від 16.10.2014 року в перевірених наказах командира в/ч НОМЕР_1 по стройовій частині за період вересень-грудень 1980 р. відображено відрядження ОСОБА_1 в Тернопільську область на розмінування (№ військової частини та населений пункт не вказані): з 27.09.80р. (наказ №230) по 02.11.80р. (наказ №259); з 05.12.80 р. (наказ №287). Прибуття з відрядження ОСОБА_1 з Тернопільської області з розмінування в наказах командира в/ч НОМЕР_1 по стройовій частині за період з 05.12.80р. по 07.05.81 р. не відображено (а.с.9).

Разом з тим, в архівній довідці вказано, що згідно ліквідаційного акту військової частини НОМЕР_2 (до 07.1995р. в/ч НОМЕР_1 ) накази командира по бойовій частині та політичній підготовці за період 1918-1998 р.р. втрачені в частині.

Поняття і зміст статусу учасника бойових дій визначається в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно п. 11 ст. 6 вищевказаного закону, учасниками бойових дій визнаються особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Посвідчення учасника бойових дій видаються на підставі документів, які перелічені в Положенні про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, що затверджені наказом Міністра оборони України від 08.04.2009 р. №158.

Так, у п. 9 вказаного Положення зазначається, що військовослужбовцям, які брали участь у розмінуванні або траленні бойових мін посвідчення учасника бойових дій видаються на підставі: витягу з наказу командира військової частини про призначення до групи розмінування (тралення бойових мін); витягу з наказу командира військової частини про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін); акта на виконання робіт по розчистці місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).

Згідно матеріалів справи, позивачем не було надано відповідачу акта на виконання робіт по розчистці місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін) при розгляді питання щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій за розмінування місцевості. Вказаний акт не було надано і для суду.

В судовому засіданні, представник відповідача зазначив, що зазначений у довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України факт вибуття у відрядження на розмінування не доводить доказу безпосередньої участі ОСОБА_1 у розмінуванні. Документально факт участі позивача у розмінуванні міг бути зазначений лише в акті на виконання робіт по розчистці місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).

Однак, суд звертає увагу, що у вищевказаній довідці вказано, що ліквідаційний акт військової частини НОМЕР_2 (до 07.1995 р. в/ч НОМЕР_1 ), згідно якого, накази командира по бойовій частині та політичній підготовці за період 1918-1998 р.р. втрачені в частині.

У п. 10 Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України вказано, що за відсутності через незалежні від заявника причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником.

Так, позивачем суду надано показання двох свідків, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно заяви ОСОБА_2 видно, що в складі групи розмінування, яку він очолював у вересні-грудні 1980 року в Тернопільській області був рядовий ОСОБА_1 , який неодноразово приймав участь в перевезенні та знищенні особливо вибухо-небезпечних предметів (а.с.13). За розмінування ОСОБА_2 отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , видане Прикарпатським військовим Управлінням кадрів 12.06.1996 року.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 , старший водій ОСОБА_1 з вересня по грудень включно 1980 року був відряджений на розмінування у Тернопільську область. Вищевказані факти відомі заявнику, оскільки він проходив військову службу з квітня 1980 р. по травень 1982 р. в м. Рава-Руська, в/ч НОМЕР_1 Львівської області на посаді старшого сапера та водія (а.с.18).

Проте, як з`ясовано судом позивач на розгляд комісії Вінницького ОВК по наданню статусу учасника бойових дій заяви свідків не надавав. Позивачем було надано лише заяву ОСОБА_1 від 23.12.2014 р., копію паспорта, копію Архівної довідки та копію військового білета.

Враховуючи те, що станом на момент винесення комісією рішення покази свідків були відсутні, суд вважає правильними висновки відповідача про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, які відображені в протоколі №11811 від 09.01.2015 року.

Оскаржуване рішення є обґрунтованим, відповідає обставинам та матеріалам справи, прийняте з урахуванням діючого законодавства, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні. Відтак, відповідач не мав правових підстав для визнання позивача учасником бойових дій та надання йому такого статусу, а тому суд приходить висновку, що відповідач в даному випадку діяв правомірно, що виключає можливість задоволення адміністративного позову, оскільки відсутня необхідність судового захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача у розумінні положень ст. 2 КАС України.

Водночас суд звертає увагу, що позивач щодо надання йому статусу учасника бойових дій має право повторного звернення до комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 із наданням на її розгляд показання свідків, які проходили військову службу чи працювали разом із заявником.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесених відповідачем таких витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович