Справа № 826/13867/14
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Київ К/800/64413/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014

у справі № 826/13867/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УПІ-Магістраль»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.10.2014 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.10.2014 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 02.06.2014 № та № .

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем позапланової виїзної перевірки позивача (на підставі постанови старшого слідчого 2-го відділу кримінальних розслідувань СУ ФР) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Логістік Плюс» за період з 01.12.2012 по 31.12.2013, складено акт № 33/26-53-22-01-26/36240675 від 06.05.2014, в якому зафіксовано порушення позивачем: п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 211 328,00 грн.; пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 200 762,00 грн.

На підставі акта перевірки, 02.06.2014 відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 316 93,50 грн., у тому числі: за основним платежем в сумі 211 329,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 105 664,50 грн.; №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» у розмірі 301 143,00 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 200 762,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 100 381,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів /послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем (Клієнт) та ТОВ «Логістік Плюс» (Експедитор) укладено Договір № 03/06/13-5 від 03.06.2013, за умовами якого Експедитор зобов'язується за замовленням Клієнта за винагороду та за рахунок Клієнта надати транспортно-експедиторські послуги та інші послуги, пов'язані із перевезенням вантажів Клієнта, по залізничним лініям території України, Росії, країн СНГ, Балтії, тощо.

За дорученням позивача, на підставі укладеного договору, TOB «Логістік Плюс» надавались послуги з пошуку, надання, підготовки транспортних засобів - залізничних вагонів, з постановкою в місці навантаження (на залізничну станцію та під фронт навантаження), оформлення документів на вантаж і на перевезення (в тому числі сертифікатів), відбір проб вантажу, аналіз проб вантажу, пломбування вагонів, представництво та інші послуги пов'язані з організацією транспортування.

Вказані послуги здійснювались на підставі письмових заявок Клієнта.

Кінцевим результатом послуги, наданої TOB «Логістік Плюс» по суті є використання наданого ним вагонів і початок перевезення, тобто вагон має бути придатним для перевезення, його своєчасно надано в місце відправки, вантаж завантажено і опломбовано, оформлено документи на вантаж, в т.ч. дозволи, сертифікати.

Факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, зокрема: податковими накладними, залізничними накладними, актами надання послуг, додатковими угодами до договору та копіями договорів з основними замовниками.

Оплата за надані послуги здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується відповідними виписками по особовому рахунку та відповідними платіжними дорученнями, які були надані позивачем до перевірки.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірний договір, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з ТОВ «Логістік Плюс», що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Посилання податкового органу на акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 538/26-55-22-09/38389908 від 19.02.2014 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Логістікс Плюс» щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «ПРОМПОСТАЧ» за період квітень-жовтень 2013 року, судом апеляційної інстанції правомірно не прийняті до уваги, оскільки чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей.

На момент здійснення спірних операцій, ТОВ «Логістік Плюс» було зареєстровано як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мало право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг.

Крім того, апеляційним судом правомірно не прийняті до уваги посилання податкового органу на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000074 від 03.12.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2, 5 статті 191 КК України щодо створення фіктивного підприємства, в тому числі ТОВ «Логістік Плюс», оскільки відповідачем не надано суду вирок, за відсутністю якого такі доводи контролюючого органу не можуть вважатися обґрунтованими.

Таким чином, вірними є висновки суду апеляційної інстанції про відсутність у податкового органу підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 02.06.2014 № та № .

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду, не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль