Справа № 2а/0570/3622/12
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2015р. м. Київ К/9991/51371/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Мороз В.Ф.

Логвиненко А.О.

Донець О.Є.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 травня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2012 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" до Відділу Держкомзему Мар'їнському районі Донецької області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України у Донецькій області про скасування рішення №192 від 28 лютого 2012 року та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" звернулось із адміністративним позовом про скасування рішення № 192 від 28 лютого 2012 року про відмову в державній реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарський потреб та зобов'язання задовольнити заяву № 15-191-15 від 10 лютого 2012 року про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарський потреб.

Позов мотивовано тим, що відповідачем було прийнято протиправне рішення щодо відмови в державній реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарський потреб. Позивач вважає, що немає перешкод у переданні права на використання земельної ділянки для сільськогосподарський потреб, оскільки не змінюється її цільове призначення.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовані тим, що законодавством не передбачено можливості передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення юридичним особам у власність або користування для ведення особистого селянського господарства, а тому спірне рішення від 28 лютого 2012 року №192 прийняте відповідачем на підставі та в межах наданих повноважень, відповідно до вимог закону.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ТОВ "Агрофірма "Агротіс", у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ОСОБА_4, що є власником земельної ділянки та ТОВ «Агрофірма «Агротіс» укладений договір від 01 вересня 2010 року, відповідно до якого власник передає користувачу право користування земельною ділянкою площею 2,0 га, яка розташована на території Степненської сільської ради Мар'їнського району Донецької області. В свою чергу, ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства отримала на підставі розпорядження Мар'їнської районної державної адміністрації від 22 серпня 2006 року №449.

10 лютого 2012 року Товариство звернулось до Відділу Держкомзему у Мар'їнському районі Донецької області із заявою №15-191-15 про проведення державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), власником якої є гр. ОСОБА_4, а набувачем права на земельну ділянку - ТОВ «Агрофірма «Агротіс».

Листом від 28 лютого 2012 року №192 відділ Держкомзему у Мар'їнському районі Донецької області повідомив про відмову у вчинені заявлених дій, оскільки це має наслідком зміну цільового призначення (використання) земельної ділянки.

Суд вважає таке рішення відповідача обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки передбачає використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Діяльність, пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Також, статтею 7 цього ж закону передбачено що, члени особистого селянського господарства зобов'язані забезпечувати використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Крім того, Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року N 548, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 року за N 1011/18306, затверджена Класифікація видів цільового призначення земель. Зазначена класифікація визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Відповідно до зазначеної Класифікації видів цільового призначення земель, землі сільськогосподарського призначення можуть надаватись: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; для ведення фермерського господарства; для ведення фермерського господарства; для ведення особистого селянського господарства; для ведення підсобного сільського господарства; для індивідуального садівництва; для колективного садівництва; для городництва; для сінокосіння і випасання худоби; для дослідних і навчальних цілей; для пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; для надання послуг у сільському господарстві; для розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; для іншого сільськогосподарського призначення; для цілей підрозділів 01.01 - 01.13 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Таким чином, у зазначеній класифікації види цільового призначення земель поділяються на певні цілі використання земельних ділянок, а саме «ведення товарного сільськогосподарського виробництва» та «ведення особистого селянського господарства» є окремими видами цільового призначення земель.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які надаються у власність або передаються у користування, за конкретними цілями використання поділяються на види. Стаття 22 ЗК України визначає види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування. Віднесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення до того чи іншого виду позначається на їх правовому режимі (порядку використання), який відповідає їх цільовому призначенню (використанню).

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що не може передаватись у користування юридичним особам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельна ділянка, надана у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, оскільки відбувається зміна цільового призначення (використання) земельної ділянки.

При цьому підпунктом «б» пункту 15 Перехідних положень ЗК передбачено, що не допускається до 1 січня 2013 року купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Наведене дає підстави для висновку про обґрунтованість прийнятих судами рішень про відмову у позові.

Касаційна скарга не спростовує правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні спору.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без змін, якщо визнає, що суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтею 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 травня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є. Донець