Справа № 804/2848/14
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2014 р. Справа № 804/2848/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум Дельта» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
19 лютого 2014 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум Дельта» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 31.07.2014) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.02.2014:
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум Дельта» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 30.06.2013, за результатами якої складено акт від 30.01.2014 № 58/22.01 - 34/33407581. В означеному акті встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Атріум Дельта» норм податкового законодавства, а саме: завищено витрати та занижено податок на прибуток у 4 кварталі 2012 року на суму 800833,45 грн.: завищено витрати на збут у 1 та 2 кварталах 2013 року, завищено інші витрати у 1 та 2 кварталах 2013 року; занижено податок на додану вартість; порушено порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій та регулювання обігу готівки.
Позивач зазначає, що завищення витрат не мало місця, оскільки було переміщення товарів із торгових закладів до складу, що було відображено на відповідних кореспондуючих рахунках, з яких видно, що реалізація товарів на суму 800833, 45 грн. не відбувалася, а мало місце внутрішнє переміщення товарів, що призвело до помилкового висновку контролюючого органу про завищення витрат та заниження податку на прибуток.
Що стосується заниження податку на додану вартість за травень та червень 2013 року по придбанню послуг, що не були використані у господарській діяльності, позивач категорично не погоджується із даним твердженням податкового органу, оскільки суми податкового кредиту підтверджені наявними у позивача податковими накладними, а наявність у І півріччі 2013 року у підприємства прибутку підтверджується даними податкової декларації з податку на прибуток.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 відкрито провадження по адміністративній справі № 804/2848/14 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 06.03.2014. Останнє судове засідання було призначено на 31.07.2014.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), просив позов задовольнити повністю та здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч. 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з висновками означеного акту відповідачем встановлені наступні порушення:
3. В порушення п. п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: не надання у повному обсязі податкового розрахунку про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків за ІІ кварталі 2013 року;
4. В порушення п. 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Нацбанку від 15.12.2004 № 637.
Відповідно до п. 4 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб'єкта господарювання застосовано фінансову санкцію в сумі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 3400,00 грн.
Відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 435/95 застосовано фінансову санкцію у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми у розмірі 225971, 80 грн. Загальна сума штрафної фінансової санкції складає 229371, 80 грн.
Щодо завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, суд зазначає наступне.
В акті перевірки зазначено, що згідно реєстру кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку, що наведений у додатку № 12.3 до довідки про загальну інформацію, вартість товарів у грудні 2012 року, що включена до складу собівартості реалізованих товарів перевищує дохід від реалізації товарів на загальну суму 800833, 45грн.
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Атріум Дельта» вищевказані товари, які списані у собівартість реалізованих товарів у повному обсязі були віднесені до складу витрат у рядок 05 Декларації про прибуток підприємств. Тобто, списані товари не можуть бути визнані витратами, що пов'язані із веденням господарської діяльності, у зв'язку з тим, що у грудні 2012 року не визнано дохід від реалізації таких товарів.
Так, податковим органом встановлено, що ТОВ «Атріум Дельта» здійснювалося придбання товарів для дому для подальшої їх реалізації у супермаркетах «Фокстрот». Станом на 01.12.2012 залишки по рахунку 282 «Товари у торгівлі» (за вирахуванням торгівельної націнки) складали 20672656,76 грн. (без ПДВ). У грудні 2012 року придбано товарно - матеріальні цінності (побутова техніка) на суму 5003681,00 грн. Вказані товари були реалізовані у грудні 2012 року та у бухгалтерському обліку відображені наступною кореспонденцією рахунків: ДТ 702 «Дохід від реалізації товару» та КТ 791 «Результат фінансової діяльності» на загальну суму 24875504, 31 грн.
В ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «Атріум Дельта» у грудні 2012 року собівартість вищевказаного реалізованого товару вираховано у сумі 25676337,76 грн., що відображено у бухгалтерському обліку наступною кореспонденцією рахунків ДТ 902 «Собівартість реалізованих товарів», КТ 282 «Товари у торгівлі» на загальну суму 25676337, 76 грн.
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Атріум Дельта» не визнано доходів від реалізації товарів у грудні 2012 року на суму 800833, 45 грн., у зв'язку з чим, завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у 4 кварталі 2012 року на 800833,45 грн.
Під час розгляду справи встановлено, що ТОВ «Атріум Дельта» у грудні 2012 року дійсно придбало побутову техніку у ТОВ «Універсалпромсервіс» на підставі договору постачання № 0108/10-1 від 01.08.2010 та у ТОВ «САВ - Дістрибьюшн» на підставі договору № 21-Т від 01.09.2011.
Згідно податкових накладних, що наявні в матеріалах справи, вбачається, що сума придбання товару становить 5815594, 15 грн., підтверджується накладними - вимогами (які за своєю суттю є заявками), видатковими та податковими накладними.
Під час перевірки податковому органу були надані документи на суму придбання у розмірі 5003676,91 грн. В той же час, позивач в адміністративному позові зазначає, про придбання товару на суму 4766549, 53 грн.
Залишки товарів у позивача станом на 01.12.2012 обліковувалися на суму 20672656, 76 грн., після придбання у вищезазначених контрагентів техніки на підставі договорів №0108/10-1 від 01.08.2010 та № 21-Т від 01.09.2011, всього залишки товарів позивача, як обрахував контролюючий орган, становили 25676337, 76 грн.
Що стосується не визнання ТОВ «Атріум Дельта» доходів від реалізації товарів у грудні 2012 року на суму 800833, 45 грн., з матеріалів справи встановлено, що фінансовий результат діяльності підприємства згідно бухгалтерської документації, зокрема відомостям з кореспондуючого рахунку 791 «Результат фінансової діяльності» у грудні 2012 року становить 24875504, 31 грн., в той же час у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за період 2012 рік, позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (рядок 04 Декларації) сума наявних у нього товарів у грудні 2012 року віднесена в повному обсязі у розмірі 25676337, 76 грн. (додаток до акту 12.3). Отже, задекларована підприємством собівартість товарів, а відтак і витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток перевищує доходи у грудні 2012 року згідно розрахунку податкового органу на 800833, 45 грн.
Відповідно до ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Як зазначено у п. 138.4. ст. 138 ПК України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
З аналізу положення п. 138.4 ст. 138 ПК України можна дійти висновку, що податкове законодавство ставить в залежність формування показника собівартості придбаних/реалізованих товарів безпосередньо від показника доходів від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг, що отримує платник податків у відповідному звітному періоді.
Таким чином, підприємство не може віднести до складу собівартості товару ті витрати, від реалізації яких ним не отримано дохід у відповідному звітному періоді.
За таких обставин,суд зазначає, що надані позивачем документи на підтвердження внутрішнього переміщення товару із торгівельних закладів на склад не беруться судом до уваги з огляду на те, що податковим органом розрахунок суми заниження доходу у грудні 2012 року проведено на підстав тих даних, які підприємством було задекларовано самостійно у поданій податковій декларації з податку на прибуток за 2012 рік.
Щодо завищення витрат у 1 та 2 кварталах 2013 року на суму 268587, 94 грн. по рядку 06.2 декларації (за 1 квартал 2013 року на суму у розмірі 107158, 75 грн. та за 2 квартал 2013 року на суму у розмірі 161429, 19 грн.) та по рядку 06.4 декларації на суму 423422, 58 грн. (за 1 квартал 2013 року на суму у розмірі 211711, 29 грн. та за 2 квартал 2013 року на суму у розмірі 211711, 29 грн.), суд зазначає наступне.
Така позиція податкового органу не підтверджена жодним обґрунтованим розрахунком.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Порядок проведення податковим органом перевірок та оформлення результатів її проведення, визначені главою 8 ПК України (статті 75 - 86 ПК України) та Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2010 № 984 (далі - Порядок № 984).
Відповідно до Порядку № 984, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (пункт 4 Порядку).
За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (пункт 5 Порядку).
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункт 6 Порядку).
У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:
чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово - господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;
у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;
у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті (п. 5.2).
Зі змісту акту перевірки неможливо встановити, на підставі чого посадові особи контролюючого органу під час перевірки встановили завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкт оподаткування саме в таких сумах: рядок 06.2 декларації: 1 квартал 2013 року на загальну суму 107158,75грн., 2 квартал 2013 року на загальну суму 161429, 19 грн., рядок 06.4. декларації: за 1 квартал 2013 року на суму 211711, 29 грн., за 2 квартал 2013 року на суму 211711, 29 грн. В той же час, суд відзначає, що позивачем у декларації з податку на прибуток з І квартал 2013 року у рядку 06.2 зазначена суму 211231,00 грн., у декларації за ІІ квартал 2013 року зазначена сума у розмірі 522714,00 грн., у рядку 06.4 декларації за І квартал 2013 року зазначена сума у розмірі 233133, 00 грн., за ІІ квартал 2013 року зазначена сума у розмірі 446767,00 грн.
Під час розгляду справи представник відповідача також не зміг поясними, яким чином податковим органом були обраховані вказані суми.
Приписами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судом встановлено, що податковий кредит за період: грудень 2012 року на суму 160166, 69 грн., позивачем сформовано за наслідками господарських операцій із придбання товарів (побутової техніки) для подальшої їх реалізації у ТОВ «Універсалпромсервіс» на підставі договору постачання від 01.08.2010 № 0108/10-1 та у ТОВ «САВ - Дістрибьюшн» на підставі договору від 01.09.2011 № 21-Т.
Факт придбання товарів за вказаними договорами підтверджується первинними документами, зокрема, податковими накладними, виданими постачальниками позивачеві, накладними - вимогами, товарно - транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи.
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.2. статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Нормами ст. 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 вказаної статті ПК України, передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Враховуючи положення вищенаведених норм чинного законодавства, суд зазначає, що за наслідками господарських операцій з придбання товарів у ТОВ «Універсалпромсервіс» на підставі договору постачання від 01.08.2010 № 0108/10-1 та у ТОВ «САВ - Дістрибьюшн» на підставі договору від 01.09.2011 № 21-Т, позивач отримав від вказаних контрагентів податкові накладні (в т.ч. на суму ПДВ - 160166, 69 грн.), на підставі чого вказану суму позивачем було віднесено до складу податкового кредиту з ПДВ у грудні 2012 року
Суд відхиляє твердження податкового органу, що ТОВ «Атріум дельта» завищено суму податкового кредиту на суму 160166, 69 грн., у зв'язку з придбанням товарів, не пов'язаних з господарською діяльністю, з огляду на те, що саме податковим органом зазначено, що товари у ТОВ «Універсалпромсервіс» та у ТОВ «САВ - Дістрибьюшн» позивачем придбавалися для подальшої їх реалізації у своїх магазинах.
З аналізу положень п. 198.2 ст. 198 ПК та п. 201.10 ст. 201 ПК України випливає, що саме податкова накладна, виписана постачальником товарів покупцеві є підставою для нарахування сум податку, які відносяться до податкового кредиту, що вказує на правомірність формування позивачем податкового кредиту у грудні 2012 року в розмірі 160166, 69 грн.
Позивач вірно зазначив, що згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого), у зв'язку з придбанням товарів/послуг не підтверджені податковими накладними.
Проте, такі податкові накладні позивачем до суду надані не були.
Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 ( далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Під час проведеної податкової перевірки використання реєстраторів розрахункових операцій згідно даним Книги обліку розрахункових операцій (далі - КОРО), податковим органом встановлено наступне.
Перелічені вище Z - звіти позивачем до суду надані не були, відтак позивачем не спростовано позицію податкового органу та встановлені під час перевірки порушення касової дисципліни.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», денний звіт - документ встановленої форми, надрукований реєстратором розрахункових операцій, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням.
Пунктом 9 статті 3 вищевказаного Закону, імперативно визначено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.
Статтею 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його не зберігання.
Враховуючи вищевказані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», до ТОВ «Атріум Дельта» за порушення касової дисципліни підлягають застосуванню фінансові санкції у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 340 (триста сорок) грн.
- безготівкові розрахунки (термінал) на суму 2251, 00 грн.
Пунктом 3 «Положення про ведення касових операцій в національній валюті України» від 15.12.2004 № 637 визначений порядок оформлення касових операцій, так, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів (п. 3.1 Положення).
Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток № 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.
Під час роботи з готівкою касири (особи, що виконують їх функції) керуються правилами визначення платіжності банкнот і монет Національного банку України (п. 3.3.).
Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках, тощо є дозвільний напис керівника підприємства, то його підпис на видаткових касових ордерах необов'язковий (п. 3.4).
Відповідно до п. 4.2 Положення, усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі (додаток 5).
Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).
Згідно з частиною третьою статті 94 КАС України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 573,18 грн.
Керуючись статтями 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум Дельта» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити частково.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Атріум Дельта» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 573 (п'ятсот сімдесят три) грн. 18 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова