Справа № 812/46/15
Суддя: К.Ю. Широка
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/46/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Широкої К.Ю.,

при секретарі судового засідання: Вакуленко А.Л.,

за участю сторін від:

представника позивача - не з'явився ,

представника відповідача - не з'явився,

представника третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському району до Відділу Державної виконавчої служби Новоайдарського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 про визнання протиправним бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському району до Відділу Державної виконавчої служби Новоайдарського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 про визнання протиправним бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач зазначив, що 27.07.2011 УПФУ в Новоайдарському районі повторно було направлено до ВДВС Новоайдарського районного управління юстиції вимогу № Ф-1482 від 03.06.2011 про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 недоїмки зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 787 грн. 27.07.2011 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за №27912884. 20.03.2015 року було проведено ознайомлення зі станом виконавчого провадження №27912884 за період з 01.01.2015 по 20.03.2015 по вимозі №Ф-1482 від 03.06.2011 про стягнення недоїмки з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у сумі 787 грн. Як на правову підставу позивач послався на ч.1 ст.11, ч.2 ст.25, ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» із змінами та доповненнями. Позивач, зазначив, що в матеріалах справи відсутні повторні запити до територіальних органів ВДАІ,БТІ, МДПІ тощо. Таким чином, позивач вважає, що Відповідач належним чином не перевірив майновий стан у Боржника. Результат ознайомлення з виконавчим провадженням був оформлений протоколом. На теперішній час кошти на рахунок управління не надходили. Виходячи із зазначеного, позивач просить визнати протиправним бездіяльність ВДВС Новоайдарського районного управління юстиції щодо не проведення перевірки по виявленню майна (коштів), на яке може звернутись стягнення та зобов'язати ВДВС Новоайдарського районного управління юстиції вжити виконавчі дії згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання вимог управління ПФУ в Новоайдарському районі Луганської області № Ф-1482 від 03.06.2011.

Позивач, в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, просив провести розгляд справи за його відсутності.

Представник ВДВС Новоайдарського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав письмові заперечення проти позову та просив суд розгляну справи без його участі (а.с.15).

Представник третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 27 липня 2011 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новоайдарського районного управління юстиції на підставі вимоги № Ф-1482 виданої 03.06.2011 року було відкрито виконавче провадження ВП №27912884 (а.с.4).

20 березня 2015 року на підставі ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року було проведено ознайомлення із станом виконавчого провадження по матеріалах, переданих управлінням Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області для примусового стягнення боргу з ПП ОСОБА_1, складений протокол (а.с.3). Відповідно до зазначеного протоколу відсутня інформація про направлення запитів до органів ДПА, МРЕВ, БТІ та відділу земельних ресурсів.

Відповідно до ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (надалі - Закон № 606).

Згідно ст.1 зазначеного закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до приписів ч. 5. ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

В рамках проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого провадження № 27912884 державним виконавцем були проведені наступні дії та отримані наступні відповіді.

27 липня 2011 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Новоайдарського районного управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №27912884, боржнику надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду (а.с.4), копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

15 серпня 2011 року до Новоайдарського районного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ВДВС Новоайдарського РУЮ про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.07.2011. В задоволені позову було відмовлено у зв'язку з непідсудністю.

26 вересня 2011 року державний виконавець керуючись ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копія постанови була направлена 26.09.2011 боржнику, стягувачу, до Новоайдарського РКПТІ, до Старобільського ВРЕР та до Старобільського ВРЕР та до Новоайдарського Держкомзему (а.с.19).

04 листопада 2011 року постановою Луганського окружного адміністративного суду по справі №2а-9138/11/1270 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження була скасована.

На виконання ст. 5, 6 Закону України «Про виконавче провадження» з метою розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення відповідачем направлено запити до державних обліково-реєстраційних установ.

03 листопада 2011 року державним виконавцем був направлений запит до Старобільської МДПІ (а.с.28). 10 листопада 2011 року була отримана відповідь від Новоайдарського відділення Старобільської міжрайонної державної податкової інспекції про відсутність відкритих розрахункових рахунків (а.с.29). Повторно запит до МДПІ був направлений 24.01.2012 (а.с.33), згідно відповіді МДПІ від 27.01.2012 року відсутні розрахункові рахунки у боржника. Також державним виконавцем був направлений запит до відділу Держкомзему у Новоайдарському районі Луганської області. Згідно відповіді за боржником відсутня право власності на земельні ділянки (а.с.30). 28 листопада 2011 року державним виконавцем були направлені запити до Новоайдарського ВДАІ та РКІТП (а.с.32), згідно відповіді зазначених органів за боржником майна не зареєстровано (а.с.32).

03 лютого 2012 року державний виконавець керуючись ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» виніс повторнопостанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження (а.с.26).

03.02.2012 року державним виконавцем був здійсненний виїзд за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі, а саме: смт.Новоайдар, вул.Октябрська,54 та складений акт опису й арешту майна (а.с.20). В ході проведення виконавчих дій, а саме: арешту та опису майна було встановлено майно боржника - холодильна камера. В акті було зазначено, що для визначення реальної вартості майна потрібні знання експерта.

20 лютого 2012 року державним виконавцем був направлений лист до начальника УПФУ у Новоайдарському районі (а.с.24) з вимогою необхідності проведення експертної оцінки вилученого у боржника майна (а.с.24). 24.02.2012 УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області надало відповідь у якої зазначило, що питання про авансування витрат на проведення експертної оцінки арештованого майна ОСОБА_1 буде розглянуте після надання додаткової інформації. 23 березня 2012 року державним виконавцем була винесена постанова про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с.27).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 606-XIV) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року (далі - Інструкція № 512/5).

Так, у відповідності до Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних і юридичних осіб.

Згідно зі ст. 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 зазначеного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Як визначено в ст. 32 Закону України № 606-ХІV заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 52 Закону № 606-ХІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертаєтьсяв першучергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будутm відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно з ч. 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до п. 4 Інструкції № 512/5 та ст. 52 Закону № 606-ХІVзвернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до п. 4.1.8 Інструкції № 512/5розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобов'язаний винести постанову відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Пунктами 4.1.9 та 4.1.10 Інструкції № 512/5 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведеннявиконавчихдій та вказується номер рахунку, на якому знаходятьсякошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюєтьсяпечаткою органу ДВС. Арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про щозазначається у постанові.

Відповідно до п. 4.2.1 Інструкції № 512/5після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арештцього майна, про що складає акт.

Як вбачається за наявних в матеріалах справи документів, протягом здійснення відповідачем виконавчих дій з примусового виконання вимоги про сплату боргу в період

27 липня 2011 року по день звернення до суду з позовом, відповідач провів наступні виконавчі дії, а саме: направив запити, встановив та арештував майно, провів опис цього майна та призначив експерта для участі у виконавчому проваджені, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, насамперед, вважає доречним визначити термін - «бездіяльність». Бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд не бере до уваги протокол № 7 ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження згідно ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 20.03.2015 року, так як даний документ не передбачений зазначеним законом. Крім того, інформація яка відображена в ньому суперечить матеріалам які були надані відповідачем.

Таким чином, суд вважає, що державний виконавець реалізував свої права у процесі здійснення виконавчого провадження №27912884 відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та в його діях не вбачається пасивної поведінки (бездіяльності), та він у повній мірі скористався наданими йому правами для виконання виконавчого провадження.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання ВДВС вжити виконавчі дії згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання вимоги №ф-1482 від 03.06.2011 року, то суд також не знаходить підстав для її задоволення.

В силу норм статті 2 Закону № 606 обов'язок примусового виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відтак, вирішення питання про виконання передбачених статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчих дій, відповідно до зазначеного Закону віднесено виключно до компетенції органів Державної виконавчої служби, та не віднесено до компетенції адміністративного суду. Суд не може підміняти суб'єкта, який уповноважений приймати рішення з вказаного питання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна заява Управління пенсійного фонду України у Новоайдарському районі до відділу державної виконавчої служби Новоайдарського районного управління юстиції про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії є необґрунтованою, та такою що не підлягає задоволенню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.17, 18, 94, 158-163, 167,181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському району до Відділу Державної виконавчої служби Новоайдарського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 про визнання протиправним бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів після її проголошення а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанову у повному обсязі буде складено та підписано 29 квітня 2015 року

Суддя К.Ю. Широка