Справа № 2а-794/12/1370
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року № 2а-794/12/1370

о 14 год., 14 хв. м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., судді Клименко О.М., Мартинюк В.Я., секретар судового засідання Саковець Б.П., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2,
до - управління Державної казначейської служби України у м. Бориславі Львівської області, представник - Русецька А.Б., - Головного управління Державної казначейської служби України Львівській області, представник - Стегній А.В., - Державної казначейської служби України, представник - Ожибко П.І., за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: - начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, представник - не прибув - Голови Державної казначейської служби України, представник - не прибув - Міністра фінансів України, представник - не прибув
про визнання протиправним і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління Державної казначейської служби у м. Бориславі Львівської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: голови Державної казначейської служби України Харченко С.І., міністра фінансів України Хорошковського В.І., начальника головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області Могиляка П.Я. в якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати протиправними і скасувати наказ Головного управління Державного казначейства України у Львівській області № 109-0 від 23.12.2011 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1», наказ Державного казначейства у м. Бориславі Львівської області № 11-0 від 26.12.2011 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1», поновити позивача на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бюджетних надходжень, видатків та обслуговування кошторисів розпорядників коштів та інших клієнтів управління Державної казначейської служби у м. Бориславі Львівської області, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 144326,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на посаді заступника начальника - начальника відділу бюджетних надходжень, видатків та обслуговування розпорядників коштів управління Державної казначейської служби України у м. Бориславі та був звільнений наказом №11-О від 26.12.2011 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1» на підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, оскільки фактично державне казначейство та його органи не були ліквідовані, а припинені внаслідок реорганізації в Державну казначейську службу та її органи. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. В новоствореному органі збереглась посада заступника начальника, на яку міг бути переведений позивач. При звільненні позивача відповідачами не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі.

Позивач, представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду додаткові пояснення, докази, просили суд задоволити позов повністю.

Позиція відповідачів викладені у запереченнях на адміністративний позов, відповідачі зазначають, що по суті відбулась ліквідація Державного казначейства України та створення нового органу - Державної казначейської служби України, якому лише були передані повноваження та функції ліквідованого органу. Відповідачами дотримано вимоги законодавства при звільненні позивача. Позивачу було запропоновано інші посади - головного спеціаліста чи провідного казначея, що підтверджується актом від 14.12.2011 року та листом головного управління від 20.12.2011 року за №03-32/363, від яких позивач відмовився, а відтак спірні накази та звільнення позивача є правомірними.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, надали суду додаткові пояснення, докази, просили суд в задоволені позову відмовити повністю.

Треті особи по справі, участі в судовому засідання уповноважених представників не забезпечили, про наявність поважних причин неприбуття таких представників суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідачів, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

11.05.2011 року позивача попереджено про наступне вивільнення у зв'язку із ліквідацією Державного казначейства України та скороченням посади, яку він обіймав.

23.12.2011 року наказом Головного управління державного казначейства України №109-0 «Про звільнення з посади ОСОБА_1» вирішено звільнити позивача з посади заступника начальника управління - начальника відділу бюджетних надходжень, видатків та обслуговування кошторисів розпорядників коштів та інших клієнтів управління Державного казначейства у м. Бориславі Головного управління Державного казначейства України у Львівській області у зв'язку із ліквідацією Головного управління Державного казначейства України у Львівській області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

26.12.2011 року наказом управління Державного казначейства у м. Бориславі №11-0 «Про звільнення з посади ОСОБА_1» оголошено наказ Головного управління Держказначейства України у Львівській області від 23.12.2011 року за №109-0 про звільнення позивача з посади заступника начальника управління - начальника відділу бюджетних надходжень, видатків та обслуговування кошторисів розпорядників коштів та інших клієнтів управління Державного казначейства у м. Бориславі головного управління Державного казначейства України у Львівській області у зв'язку із ліквідацією головного управління Державного казначейства України у Львівській області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважати позивача звільненим з 26.12.2011 року та виплатити вихідну допомогу в розмірі одного середнього місячного заробітку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно ст. 40 цього ж Кодексу, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

Згідно ст. 49/2 цього ж Кодексу, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються подання чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Судом частково враховуються обґрунтування позовних вимог позивача, а саме лише в частині визнання протиправними і скасування спірних наказів про звільнення позивача, а також в частині його поновлення на посаді, оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.01.2015 року по даній справі встановлено наступне:

Державне казначейство як урядовий орган державного управління утворено у складі Міністерства фінансів на виконання Указу Президента України від 20 квітня 2005 року № 676 «Питання Міністерства фінансів України» згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2005 року № 983 «Про утворення урядового органу державного управління у складі Міністерства фінансів».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2011 року № 346 «Про ліквідацію урядових органів», наказу Міністерства фінансів України від 30 квітня 2011 року № 574 «Про заходи щодо ліквідації Державного казначейства України», наказів Державного казначейства України від 05 травня 2011 року № 116 «Щодо ліквідації територіальних органів Державного казначейства України», від 06 травня 2011 року № 118 «Про заходи щодо ліквідації територіальних органів Державного казначейства України», листа Управління Державного казначейства України у Львівській області від 23 грудня 2011 року № 12-04/349 ліквідовано Головне управління Державного казначейства України у Львівській області, структурним підрозділом якого було Управління Державного казначейства у м. Бориславі, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 27 грудня 2011 року внесено запис № 7014947.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011 року № 651 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної казначейської служби, зокрема Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області та Управління Державної казначейської служби у м. Бориславі Львівської області. Територіальні органи Державної казначейської служби, що утворюються є правонаступниками прав та обов'язків територіальних органів Державного казначейства - урядового органу, що діяв у системі Міністерства фінансів.

Отже, за умови ліквідації державної установи з одночасним створенням іншої, яка виконую повноваження цієї установи, висновки судів про ліквідацію, яка не тягне правових наслідків щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи, суперечить обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи видно, що 11 травня 2011 року позивача попереджено про наступне звільнення у зв'язку з ліквідацією установи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Наказом Головного управління Державного казначейства України у Львівській області від 23 грудня 2011 року № 109-о позивача звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Це зобов'язання відповідачем не виконано, а отже, у зв'язку з відсутністю юридичного факту (змін в організації виробництва і праці), який є підставою для звільнення працівника відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП, трудові гарантії позивача були порушені.

У грудні 2011 року Державною казначейською службою України та Головним управлінням Державної казначейської служби у Львівській області затверджено штатний розпис Управління Державної казначейської служби у м. Бориславі Львівської області, з якого видно, що посада заступника начальника управління збереглася з тим же самим розміром посадового окладу.

Отже, в порушення вимог частини 2 статті 49-2 КЗпП України, відповідач одночасно з попередженням про звільнення не запропонував позивачу наявну вакантну посаду заступника начальника Управління Державної казначейської служби у м. Бориславі Львівської області.

Згідно п. 5 ст. 227 КАС України, вказані висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи. На новому судовому розгляді відповідачі у справі не надали жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказані висновки про те, що при ліквідації державної установи з одночасним створенням іншої, яка виконує повноваження цієї установи, є обов'язковим працевлаштування працівників ліквідованої установи, а також не спростовано порушення ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, про те, що одночасно з попередженням про звільнення позивачу не запропоновано наявну вакантну посаду. Судом не враховується заперечення відповідачів, що позивачу було запропоновану іншу посаду листом від 20.12.2011 року за № 03-32/363 «Про надання відповіді», оскільки такий був відправлений лише 23.12.2011 року (в день звільнення позивача згідно спірного наказу №109-0), тобто не одночасно із попередженням про звільнення, яке мало місце 11.05.2011 року. З цих же підстав (неодночасності) судом також не враховується і акт від 14.12.2011 року. Крім цього, на думку суду, вказаний акт міг бути складений лише особами які здійснювали ліквідаційну процедуру, а не керівником УДК, оскільки наказом Міністерства фінансів України від 05.05.2011 року за № 116 наказано ліквідувати ГУДКУ у Львівській області та створити ліквідаційну комісію.

Наказ про введення в дію штатного розпису УДКС України у м. Бориславі Львівської області від 23.12.2011 року за № 3, як обґрунтування заперечення позовних вимог, судом також не враховується, оскільки такий вказує лише про те, що відповідачі при прийнятті спірних наказів про звільнення позивача діяли не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідачів в цій частині. Докази надані відповідачами не спростовують вказаних висновків суду та фактичних встановлених судом обставин.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 144326,28 грн., оскільки в матеріалах справи є довідка Бориславського відділення Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про те, що позивач за період з 09.07.2013 року по 28.02.2015 року одержав дохід в сумі 467313,00 грн. Також позивач за час вимушеного прогулу отримав допомогу по безробіттю в сумі 22367,79 грн. та вихідну допомогу, що в сукупності є більшою сумою ніж сума зазначених позивачем позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сума вказана відповідачем у запереченні щодо цієї частину спору.

Вказана позиція суду узгоджується із позицією ВС України викладеною у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року за N 9, про те, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. З цих же підстав судом також не враховуються заперечення відповідачів і в цій частині.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем частково переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання протиправними і скасування наказу Головного управління Державного казначейства України у Львівській області № 109-0 від 23.12.2011 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1», наказу Державного казначейства у м. Бориславі Львівської області № 11-0 від 26.12.2011 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1» та поновлення позивача на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бюджетних надходжень, видатків та обслуговування кошторисів розпорядників коштів та інших клієнтів управління Державної казначейської служби у м. Бориславі Львівської області.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Державного казначейства України у Львівській області № 109-0 від 23.12.2011 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1».

3. Визнати протиправним і скасувати наказ Державного казначейства України у м. Бориславі Львівської області № 11-0 від 26.12.2011 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1».

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бюджетних надходжень, видатків та обслуговування кошторисів розпорядників коштів та інших клієнтів управління Державної казначейської служби України у м. Бориславі Львівської області.

5. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

6. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 24.04.2015 року.

Головуючий суддя Гавдик З.В.

Суддя Клименко О.В.

Суддя Мартинюк В.Я.