Справа № 809/1092/14
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 876/11371/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Попка Я.С.,Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Гаражного кооперативу «Соколи», Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції та ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції (треті особи Гаражний кооператив «Соколи», ОСОБА_1) про визнання недійсним рішення та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Х-АДВАНС» звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило визнати недійсним та скасувати рішення №2741818 від 31.05.2013 р. державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Благого А.М. про проведення державної реєстрації прав власності на гараж, що розташований за адресою Івано-Франківська область, м.Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1) за ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1 та зобов'язати Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції забезпечення внесення до Держвного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на вищезазначений гараж.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2014 р. позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області Благого А.М. №2741818 від 31.05.2013 р. про проведення державної реєстрації прав власності. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржили Гаражний кооператив «Соколи», Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції та ОСОБА_1.

Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції апеляційну скаргу мотивує тим, що при реєстрації майна (гаражу) на спірній земельній ділянці, державному реєстратору було надано достатній перелік документів для здійснення державної реєстрації нерухомого майна. Крім того, вказує на те, що оскільки об'єкт нерухомого майна, збудований до 01.01.2013 р. в результаті діяльності гаражного кооперативу, державна реєстрація прав з видачею свідоцтва про право власності на гараж проводилася на підставі заяви члена відповідного кооперативу, до якої додавалася довідка кооперативу про членство в ньому та про повне внесення таким членом пайового внеску.

Гаражний кооператив «Соколи» апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до Закону України «Про кооперацію», відповідачем була здійснена державна реєстрація права власності на нерухоме майно, яке член гаражного кооперативу вніс в якості свого пайового внеску при вступі до Гаражного кооперативу «Соколи».

ОСОБА_1 апеляційну скаргу мотивує тим, що спір у справі, що розглядається, не є адміністративним, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. Крім того, судом першої інстанції не досліджувалось питання порушення прав та інтересів позивача ТзОВ «Х-АДВАНС» реєстрацією права власності на нерухоме майно.

Тому просять постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, клопотання про розгляд справи за їх відсутності не подавали, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що у відповідності до витягу з інформаційної довідки №10597512 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 10.10.2013 р., 25.05.2013 р. державним реєстратором Благим А. М. було проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: гараж, який знаходиться за адресою Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2, форма власності: приватна, розмір частки: 1/1, власник: ОСОБА_1

Реєстраційні дії проводилися на підставі документів, відображених в картці прийому заяви №2584683: заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №3801 від 25.05.2013 р., реєстраційний № 1305978; квитанцій про оплату державного мита №ПН12072 та №ПН12002 від 22.05.2013 р.; копій паспорта та картки платника податків ОСОБА_1; копій паспорта та картки платника податків представника ОСОБА_4; копії технічного паспорту від 17.04.2013 р. на гараж НОМЕР_2; витягу із протоколу №7 від 31.032013 р. про затвердження списку членів/асоційованих членів гаражного кооперативу "Соколи"; довідки №54/01-04 від 12.04.2013 р. Гаражного кооперативу "Соколи" про право власності на гараж НОМЕР_2 ряд НОМЕР_3, ділянка НОМЕР_4; витягу з угоди про надання послуг адвокатом від 12.04.2013 р.. Окрім вищенаведених документів представником відповідача надано суду копію договору оренди землі від 16.03.2006 р., проте сам договір не був відображений в картці прийому заяви №2584683 від 25.05.2013 р. серед документів, на підставі яких проводилися оскаржувані реєстраційні дії.

31.05.2013 р., за результатами розгляду заяви та доданих документів відповідачем прийнято рішення №2741818 про державну реєстрацію права власності форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, "Соколи" гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1, на підставі якого видано Свідоцтво про право власності, індексний номер та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4196594 від 31.05.2013 р.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем здійснено державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_2 в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» №703 від 22.06.2011 р., тобто без належного документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку, без документу, що відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає їх такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи, проте вважає помилковим висновку про те, що в задоволені вимоги про зобов'язання відповідача забезпечити внессення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на вищезазначений гараж слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно із статтею 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із шляхів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Аналогічне право оскаржити до суду дії державного реєстратора визначено частиною другою статті 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», із змінами та доповненнями. Також, при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 р., чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі також - Порядок).

Відповідно до частини 2 статті 9 вказаного Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Частиною 3 статті 17 вказаного Закону передбачено, що документи, які встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до пункту 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку передбачений загальний перелік документів, що можуть підтверджувати виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

На підставі поданих суду документів встановлено, що до дати реєстрації права власності на гараж НОМЕР_2, якою є 29.05.2013 р., жодних реєстраційний дій щодо оформлення права власності на гараж НОМЕР_2 не проводилося, тому даний гараж підлягав первинній державній реєстрації і на вказані правовідносини поширювалися вимоги пункту 46 Порядку.

Пунктом 46 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Виключення стосується житлових чи нежитлових приміщень, які є складовими частинами інших житлових будинків, будівель, споруд (їх окремих частин), в яких вони розташовані.

З огляду на те, що гараж НОМЕР_2, державна реєстрація прав на який оскаржується є окремим об'єктом нерухомого майна, який встановлено безпосередньо на землі, а не розташовано в якійсь окремій будівлі чи споруді, про що свідчать виданий технічний паспорт, виключення щодо обов'язковості реєстрації речового права на земельну ділянку не може бути поширено на спірні правовідносини.

Таким чином, судом встановлено відсутність при проведенні оскаржуваної реєстрації документу, що посвідчує речове право заявника на земельну ділянку і витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер).

Поданий відповідачу договір оренди землі від 16.03.2006 р. не містить відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, що є суттєвим, укладений строком на 1 (один) рік, а відтак на момент вчинення реєстрації права власності на гараж НОМЕР_2.

Крім того, судом встановлено, що договір оренди землі від 16.03.2006 р. не передбачав права забудови ні для гаражного кооперативу «Соколи», ні для його членів. Згідно п.1.2 договору цільовим призначенням земельної ділянки було обслуговування гаражів, і використання земельної ділянки виключно згідно її цільового призначення було одним з основних зобов'язань орендаря (п.2.5.1), а згідно п.2.5.2 договору, орендар також зобов'язувався додержуватися вимог законодавства та місцевих правил забудови населених пунктів.

Відсутність, на момент вчинення відповідачем спірних реєстраційних дій, будь-яких документів, які б могли підтвердити наявність у третіх осіб речового права на земельну ділянку додатково підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2013 р. в справі № 909/538/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014 р., згідно з якою гаражному кооперативу «Соколи» відмовлено в укладенні додаткової угоди оренди земельної ділянки по вул. Вовчинецька, 225, а також рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2013 р. у справі № 909/837/13, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.02.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2014 р., яким відмовлено в задоволенні позову гаражного кооперативу «Соколи» про визнання за гаражним кооперативом «Соколи» права на користування земельною ділянкою площею 6,2207 га для колективного гаражного будівництва, що знаходиться по вул. Вовчинецька, 225.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до приписів пункту 4 Порядку, у разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Аналогічна умова державної реєстрації міститься в абзаці 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З врахуванням наведених правових норм щодо обов'язковості прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, як передумови державної реєстрації права власності на нього, абзацом 5 пункту 46 того ж Порядку, визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, разом з іншими документами, подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Аналогічна передумова державної реєстрації прав на нерухоме майно містилась і в законодавстві, яке діяло до прийняття вище згаданих нормативно-правових актів.

Так, пунктом 1.6 Тимчасового Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5, прямо була визначена загальна вимога, згідно якої реєстрації підлягали права власності виключно на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Згідно із статтею 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Відповідно до частини 1 статті 39 цього Закону, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І - III категорій складності та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 цієї статті Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При проведенні державної реєстрації відповідачу не подавалися документи, які б підтверджували факт введення даного гаражу в експлуатацію. Суду не надано вказаних документів, чи будь-яких інших підтверджуючих документів про введення об'єкту в експлуатацію, в тому числі й згідно із законодавством, що діяло у 2006 році.

Згідно із Довідкою про право власності на гараж №54/01-04 від 12.04.2013 р., яка виданою гаражним кооперативом «Соколи», гараж НОМЕР_2 ряд НОМЕР_3, ділянка НОМЕР_4 по вул. Вовчинецькій, 225 в м. Івано - Франківську належить ОСОБА_1 на праві власності та збудований в 2006 року. Водночас, згідно з Витягом із протоколу №7 від 31.03.2013 р. про затвердження списку членів/асоційованих членів гаражного кооперативу «Соколи» - ОСОБА_1 вступила до кооперативу лише 31.03.2013 р.

З огляду на вищенаведене, на момент будівництва гаражу НОМЕР_2 третя особа - ОСОБА_1, не була учасником кооперативу.

Так, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 22.12.2010 р., починаючи з березня 2006 року всього членів кооперативу було 55 чоловік, розмір внеску до статутного фонду - 0,00 грн.

Відповідно до інформації з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що зазначена на офіційному сайті Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр», станом на момент розгляду даної адміністративної справи чисельність членів ГК «Соколи» з моменту створення останнього залишалася не змінною розмір внеску до статутного (пайового) фонду.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», із змінами та доповненнями, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Частиною 3 цієї ж статті Закону передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Таким чином, доводи апелянта про прийняття нових його членів чи в 2006 році, чи в 2013 році не підтверджуються відомостями, які містяться в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а відтак не можуть вважатися достовірними.

Будь-яких документів, які б підтверджували чи посвідчували час та спосіб придбання третьою особою ОСОБА_1 об'єкту спірної реєстрації в гаражному кооперативі «Соколи» суду не представлено, а про їх існування не повідомлено.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю будь-яких документів, які б підтверджували введення в експлуатацію гаража НОМЕР_2, відповідачем порушено вимоги пунктів 4 та 46 Порядку, у спосіб здійснення державної реєстрації прав на даний гараж, який не введений в експлуатацію у визначеному законом порядку.

Як зазначалося вище, адреса спірної реєстрації об'єкту нерухомого майна у вигляді гаражу: Івано - Франківська область, м. Івано - Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2.

Судом встановлено, що місцезнаходження гаражного кооперативу «Соколи», як юридичної особи, зареєстровано за адресою: 76006, Івано - Франківська область, м. Івано - Франківськ, АДРЕСА_1, натомість гараж НОМЕР_2, право власності на який було заявлено до державної реєстрації фактично та згідно з поданими до реєстрації документами, знаходиться за адресою Івано - Франківська міська рада, с. Вовчинець, вул. Вовчинецька,225.

Водночас, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_5, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №00107 від 25.10.2012 р. за вищенаведеною адресою, а саме: вул. Вовчинецька, 225 знаходиться земельна ділянка площею 6,2207 га, яка належить позивачу на праві приватної власності. Цільове призначення даної земельної ділянки - для обслуговування гаражної стоянки автомобілів.

Документ, що підтверджував б присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, заявником не подавався.

Натомість державним реєстратором при проведенні державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на гараж НОМЕР_2, всупереч вимог Порядку та адресної інформації, відображеної в поданих для реєстрації документах, присвоєно об'єкту нову адресу: Івано - Франківська область, м. Івано - Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2.

Аргументованих доводів щодо наявності правових підстав для присвоєння спірному об'єкту нової адреси та проведенню за цією адресою перевірки щодо наявності обтяжень, ні представником відповідача, ні представником третьої особи суду не надано.

Що стосується посилань відповідача на лист Державної реєстраційної служби України №165/06-15-13 від 15.04.2013 р. «Щодо видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна», то згідно з вказаним листом, Державна реєстраційна служба України не звільняє заявника від обов'язку подати весь перелік документів визначених пунктами 46 та 48 Порядку, в тому числі, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси тощо.

За змістом абзацу 2 та 3 пункту 1 листа, виключення з цього правила може мати місце тільки у разі, коли об'єкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, за умови, що на певну частину таких об'єктів до 01.01.2013 р. оформлено та зареєстровано право власності. Лише в цьому випадку державна реєстрація могла б бути проведена на підставі вказаних відповідачем документів.

Належних доказів, що спірний гараж НОМЕР_2 як об'єкт нерухомого майна збудований в результаті діяльності гаражного кооперативу «Соколи» в 2006 році чи в інший час, суду не представлено, що свідчить про відсутність першої передумови для застосування визначеної процедури.

Що стосується другої умови для можливості застосування «спрощеної процедури» реєстрації, то судом встановлено, що перші реєстраційні дії щодо реєстрації гаражів за адресою: гаражний кооператив «Соколи», м. Івано-Франківськ датовані 21.05.2013 р.

Крім того, вказаний лист не має ознак нормативно-правового акту, носить рекомендаційний характер та не може застосовуватися всупереч вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 р.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем здійснено державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_2 в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» №703 від 22.06.2011 р., а саме: без належного документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку; без документу, що відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту; без документу, що підтверджує присвоєння адреси об'єкту нерухомого майна, тому оскаржуване рішення підлягає до скасування, як таке, що беззаперечно вплинуло на обсяг прав та обов'язків позивача, як власника відповідної земельної ділянки.

Що стосується відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Реєстраційну службу Івано - Франківського міського управління юстиції забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на спірний гараж.

Відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №3502/5 від 12.12.2011 р., зокрема, пунктів 2.1., 2.6., та 2.10., цього Порядку, державний реєстратор, який провів державну реєстрацію прав на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації прав приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав.

Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб (Додаток до Наказу Міністерства юстиції України №607/5 від 02.04.2013 р., в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на який в своїх поясненнях посилався представник відповідача, згідно з абзацом 12 пункту 1 регламентує виключно процедуру взаємодії системи органів державної реєстрації прав та державних реєстраторів прав на нерухоме майно органів державної реєстрації прав під час проведення державної реєстрації права власності та/або речових прав на нерухоме майно, що виникають, в тому числі, у випадку подання до органу державної реєстрації прав рішення суду, що набрало законної сили, про зобов'язання органу державної реєстрації прав та/або державного реєстратора речових прав на нерухоме майно органу державної реєстрації прав вчинити дії щодо державної реєстрації, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно або скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з відповідною заявою або без неї щодо вищезазначених речових прав.

Пунктом 4 цього Порядку визначено, що орган державної реєстрації прав у день прийняття відповідної заяви або рішення суду про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно або скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених п.1 наказу, та виконання дій, передбачених п.3 цього Порядку, за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передає таку заяву на розгляд до Укрдержреєстру.

Згідно з абзацом 1 пункту 5 Державний реєстратор прав на нерухоме майно Укрдержреєстру з дотриманням процедури, визначеної Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, розглядає заяву, подані до неї копії сканованих документів та приймає відповідне рішення, про що за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно повідомляє орган державної реєстрації прав, який прийняв відповідну заяву, та направляє документи, необхідні для формування реєстраційної або облікової справи щодо об'єкта нерухомого майна.

На підставі вище вказаного, керуючись пунктом 6 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, орган державної реєстрації прав, який прийняв відповідну заяву, після отримання повідомлення, передбаченого пунктом 5 цього Порядку, забезпечує внесення запису про державну реєстрацію, скасування державної реєстрації речових прав або скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення, прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що без забезпечення внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж НОМЕР_2 не буде дотримано ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з приписами частини 1 статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Крім цього, відповідно до частини 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Однією з вимог принципу верховенства права є захист від свавілля і це означає, що втручання у права людини повинно підлягати ефективному контролю. Щонайменше це має бути судовий контроль, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури (п. 55 рішення від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини»). У зв'язку із судовим контролем важливою є вимога про доступ до суду. Серед іншого, вона означає, що з юрисдикції судів не можна вилучати будь-які позови, так само не можна надавати певним категоріям осіб імунітети від судових позовів (п. 65 рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства»).

Крім іншого, у справі «Олссон проти Швеції» зазначається, що для забезпечення відповідності принципу верховенства права необхідне існування у внутрішньому праві відповідних заходів захисту проти довільного втручання публічної влади у здійснення права (пункт 61 рішення від 24.03.88 року у справі «Олссон проти Швеції»).

Відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Згідно положень вищевказаної практики Європейського Суду з прав людини, Суд оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ТзОВ «Х-АДВАНС» до Реєстраційної служби Івано - Франківського міського управління юстиції про зобов'язання відповідача забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на спірний гараж підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З урахуванням того, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, то судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, у зв'язку з цим на користь ТОВ «Х-АДВАНС» підлягає стягненню решта суми сплаченого ним судового збору в розмірі 36,54 грн., згідно наявної в матеріалах справи квитанції від 02.04.2014 р.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції були порушені норми матеріального права та неповно з'ясовані обставини у справі, що призвело до ухвалення незаконного рішення в частині відмови у позові, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Реєстраційної служби Івано - Франківського міського управління юстиції, Гаражного кооперативу «Соколи» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року по справі №809/1092/14 в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» до Реєстраційної служби Івано - Франківського міського управління юстиції (треті особи Гаражний кооператив «Соколи», ОСОБА_1) про зобов'язання Реєстраційну службу Івано - Франківського міського управління юстиції забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: Івано - Франківська область, м. Івано - Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1 - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» до Реєстраційної служби Івано - Франківського міського управління юстиції (треті особи Гаражний кооператив «Соколи», ОСОБА_1) про зобов'язання Реєстраційну службу Івано - Франківського міського управління юстиції забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: Івано - Франківська область, м. Івано - Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1 - задовольнити.

Зобов'язати Реєстраційну службу Івано - Франківського міського управління юстиції забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: Івано - Франківська область, м. Івано - Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж НОМЕР_2 за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» (ідентифікаційний код 37944390) понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 36 (тридцять шість) гривень 54 копійки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : Я.С. Попко.

С.П. Нос