Справа № 691/295/14-а (2а/691/13/14)
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2015 р. м. Київ К/800/38598/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області на постанову Городищенського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області про визнання відмови щодо перерахунку пенсії та подальшої її виплати протиправною; зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з урахуванням інших виплат за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2014 року в сумі 5 704 грн. 95 коп. та подальшої виплати пенсії з врахуванням інших виплат.

Постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року, позов задоволено: визнано відмову Пенсійного Фонду України в Городищенському районі Черкаської області щодо перерахунку пенсії з урахуванням інших виплат та подальшої виплати ОСОБА_4 протиправною; зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в Городищенському районі Черкаської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з урахуванням інших виплат за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2014 року в сумі 5 704 грн 95 коп. та подальшої виплати пенсії з врахуванням інших виплат.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати, прийняти нове рішення про відмову в позові.

В запереченнях позивач просила залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що позивач до виходу на пенсію працювала на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку в Городищенському районному центрі зайнятості, яка віднесена до категорії посад державного службовця.

16 травня 2011 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

Проте при розрахунку вказаної пенсії до розміру заробітку для обчислення пенсії Управлінням Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області не включено матеріальну допомогу на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань, хоча на зазначені види виплат були нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області із заявою про здійснення перерахунку та виплати їй пенсії з урахуванням розмірів матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань, яка залишена відповідачем без задоволення.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач заявила цей позов.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань включаються до фонду оплати праці, оскільки з них нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а відтак зазначені виплати відповідачу слід ураховувати при призначенні пенсії. Окрім цього, суд першої інстанції встановив, що позивач не пропустила строк звернення до суду відповідно до ст. ст. 99, 100 КАС України.

Колегія суддів частково погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судами статей 33, 37 Закону № 3723-XII, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить із такого.

Верховний Суд України вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні статей 33, 37 Закону № 3723-XII і в постановах від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 6 листопада 2013 року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13, 21-97а13, 21-350а13 відповідно) зазначив, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що матеріальна допомога на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, враховується при обчисленні розміру його пенсії, відповідає практиці Верховного Суду України з розгляду спорів цієї категорії, та є наслідком правильного застосування норм матеріального права. Так, перевагу надано спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії (стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення»), а не законам України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» та від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», які щодо спірних відносин є загальними.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів про наявність підстав для задоволення позову.

Водночас, суд касаційної інстанції зазначає, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно із ч.ч. 1 - 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропуску цих строків встановлені ст. 100 КАС України, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Така редакція цієї статті характеризує її як норму процесуального права.

Отже, аналіз наведеної вище редакції ч. 1 ст. 100 КАС дає підстави вважати, що суд повинен самостійно, на свій розсуд, застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулася з позовом до суду у березні 2014 року, тоді як останній направлений на захист прав за період з 01 січня 2013 року.

Утім, строк звернення до адміністративного суду обмежено ст. 99 КАС України. З урахуванням положень цієї статті належним способом захисту порушеного права є, зокрема, звернення до суду з даними позовом в межах строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Між тим, розглядаючи справу по суті, суд апеляційної інстанцій всупереч вимогам ч. 4 ст. 11 КАС України не вжив передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, а саме: не перевірив висновки суду першої інстанції, яким встановлено відсутність пропуску строку звернення до суду, хоча відповідач на це вказував, в тому числі в апеляційній скарзі.

Згідно із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неповнота у встановленні фактичних обставин справи привела до порушення судами норм процесуального права, що в свою чергу не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової позиції оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене, справа підлягає направленню до суду апеляційної інстанції на новий розгляд для надання оцінки пропуску строку звернення позивача до адміністративного суду та причинам його поважності.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з рішенням суду апеляційної інстанції в частині зазначення кінцевої дати, до якої суб'єкт владних повноважень мав здійснювати обчислення пенсії, оскільки це не передбачено законом.

З самого визначення поняття "пенсія" випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Аналогічна правова позиція щодо застосування строку виплати пенсії вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 квітня 2012 року (№ 21-239а11) та постанові від 19 березня 2013 року (№ 21-53а13).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції повинен виправити недоліки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: