Справа № 802/511/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 квітня 2015 р. Справа № 802/511/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича

представників позивача: Багінської С.С., Кучабської В.В.

представників відповідача: Футуймас О.В., Цехановського І.Л.,Чернатої Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Державної фінансової інспекції у Вінницькій області

до: Немирівської районної державної адміністрації

про: зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Державна фінансова інспекції у Вінницькій області з адміністративним позовом до Немирівської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Немирівської районної державної адміністрації за період з 01.01.2010р. по 01.04.2013 р. Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області виявлено ряд порушень вимог чинного законодавства. Дані порушення відображені в акті ревізії від 12 червня 2013 року № 08-07/10.

Оскільки виявлені порушення не були усунені, на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про усунення виявлених порушень від 09.07.2013 р. № 02-08-25-15/4935, в якому повідомлялись обов`язкові для виконання вимоги про усунення порушень виявлених під час ревізії.

Відповідачем вимоги позивача виконані не були, в зв'язку з чим Державна фінансова інспекція у Вінницькій області звернулась з позовом до суду про зобов'язання Немирівської районної державної адміністрації виконати лист-вимогу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області від 09.07.2013 р. № 02-08-25-15/4935, а саме:

- ініціювати перед відділом Держземагенства у Немирівському районі укладення договорів оренди та забезпечити надходження до місцевих бюджетів орендної плати за використання земельних ділянок в загальній сумі 312618, грн. 65 коп. на рахунки № 0393 - 2416 грн. 21 коп., № 0410 - 202624 грн. 15 коп., № 0390 - 14 215 грн. 25 коп., № 0411 - 141 грн. 47 коп.., № 0418 - 4712 грн. 40 коп., № 0404 - 88419, грн. 83 коп. та № 0391 - 89 грн. 34 коп., відкриті в УДКСУ у Немирівському районі, МФО 802015;

- забезпечити надходження до місцевих бюджетів орендної плати за використання земельних ділянок в сумі 17 068 грн. 76 коп. на рахунки № 0405 - 7567 грн. 01 коп., № 0396 - 5007 грн. 03 коп. та № 0388 - 4494 грн. 72 коп., відкриті в УДКСУ у Немирівському районі, МФО 802015;

- відобразити дебіторську заборгованість за Немирівською районною радою на суму 4163 грн. 67 коп. та забезпечити її надходження до державного бюджету на рахунки № 0380 - 3595 грн. 43 коп. та № 0404 - 568 грн. 24 коп., відкриті УДКСУ у Немирівському районі, МФО 802015, код 21080500 "Інші надходження";

- перерахувати в дохід державного бюджету незаконно отриманий дохід в сумі 3070 грн. 94 коп. на рахунок № 0380, відкритий в УДКСУ у Немирівському районі, МФО 802015, код 21080500 "Інші надходження";

- стягнути 2769 грн. 95 коп. зайво виплаченої заробітної плати з осіб, які отримали її безпідставно. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти в сумі 2769 грн. 95 коп. з подальшим їх зарахуванням до державного бюджету на рахунок № 0380, відкритий в УДКСУ у Немирівському районі, МФО 802015, код 21080500 "Інші надходження";

провести перерахунок та відповідну взаємозвірку щодо єдиного соціального внеску і повернути зайво сплачені кошти в сумі 997 грн. 42 коп. або зарахувати їх в рахунок майбутніх платежів.

В судовому засіданні представники позивача надали пояснення, що повністю відтворюють зміст позовної заяви, підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити адміністративний позов.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, зазначали, що вимоги Державної фінансової інспекції не ґрунтуються на вимогах закону є необґрунтовані та безпідставні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до п. 2.1 Плану контрольно-ревізійної роботи на 2-й квартал 2013 року на підставі направлень, виданих начальником Державної фінансової інспекції у Вінницькій області Вахновською О.В. від 29 березня 2013 року №381, 382 головним державним фінансовим інспектором відділу інспектування органів державної влади Держфінінспекції Багінською С.С. та державним фінансовим інспектором цього ж відділу Осіпчук Н.М., проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Немирівської районної державної адміністрації за період з 01 січня 2010 року по 01 квітня 2013 року.

За результатам ревізії Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області складено акт ревізії від 12 червня 2013 року № 08-07/10.

Оскільки в ході контрольного заходу виявлені порушення не були усунені, на адресу відповідача направлено лист-вимогу від 09.07.2013р. № 02-08-25-15/4935, в якому повідомлялися обов'язкові для виконання вимоги, про усунення порушень виявлених під час ревізії та надано відповідачу строк до 09 серпня 2013 року для надання інформації щодо вжитих заходів.

Представники Немирівської РДА не погоджуючись із Актом ревізії подали 12 червня 2013 року заперечення до Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Немирівської РДА за період з 01 січня 2010 року по 01 квітня 2013 року.

Позивачем проаналізовано заперечення, надане представником відповідача та надано на нього письмовий висновок від 09 липня 2013 року.

Немирівська РДА не погоджуючись з пунктами 2,3,4,5,6 листа вимоги №02-08-25-15/4935 від 09.07.2013р. звернулась з адміністративним позовом до ДФІ у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування пунктів 2,3,4,5,6 листа вимоги №02-08-25-15/4935 від 09.07.2013р.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано пункти 2, 3, 4, 5, 6 вимоги Державної фінансової інспекції у Вінницькій області № 02-08-25-15/4935 від 09.07.2013 року про усунення виявлених ревізією порушень.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2013 року залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2014 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову Немирівської РДА до Державної фінансової інспекції у Вінницькій області, треті особи: Немирівська районна рада Вінницької області, Державна інспекція сільського господарства у Вінницькій області відмовлено.

Таким чином, лист вимога №02-08-25-15/4935 від 09.07.2013р. є правомірною, пункти якої ДФІ у Вінницькій області просить виконати за даним адміністративним позовом, а саме:

- ініціювати перед відділом Держземагенства у Немирівському районі укладення договорів оренди та забезпечити надходження до місцевих бюджетів орендної плати за використання земельних ділянок в загальній сумі 312618, грн. 65 коп. на рахунки № 0393 - 2416 грн. 21 коп., № 0410 - 202624 грн. 15 коп., № 0390 - 14 215 грн. 25 коп., № 0411 - 141 грн. 47 коп.., № 0418 - 4712 грн. 40 коп., № 0404 - 88419, грн. 83 коп. та № 0391 - 89 грн. 34 коп., відкриті в УДКСУ у Немирівському районі, МФО 802015;

- забезпечити надходження до місцевих бюджетів орендної плати за використання земельних ділянок в сумі 17 068 грн. 76 коп. на рахунки № 0405 - 7567 грн. 01 коп., № 0396 - 5007 грн. 03 коп. та № 0388 - 4494 грн. 72 коп., відкриті в УДКСУ у Немирівському районі, МФО 802015;

- відобразити дебіторську заборгованість за Немирівською районною радою на суму 4163 грн. 67 коп. та забезпечити її надходження до державного бюджету на рахунки № 0380 - 3595 грн. 43 коп. та № 0404 - 568 грн. 24 коп., відкриті УДКСУ у Немирівському районі, МФО 802015, код 21080500 "Інші надходження";

- перерахувати в дохід державного бюджету незаконно отриманий дохід в сумі 3070 грн. 94 коп. на рахунок № 0380, відкритий в УДКСУ у Немирівському районі, МФО 802015, код 21080500 "Інші надходження";

- стягнути 2769 грн. 95 коп. зайво виплаченої заробітної плати з осіб, які отримали її безпідставно. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти в сумі 2769 грн. 95 коп. з подальшим їх зарахуванням до державного бюджету на рахунок № 0380, відкритий в УДКСУ у Немирівському районі, МФО 802015, код 21080500 "Інші надходження", а також провести перерахунок та відповідну взаємозвірку щодо єдиного соціального внеску і повернути зайво сплачені кошти в сумі 997 грн. 42 коп. або зарахувати їх в рахунок майбутніх платежів.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері фінансового контролю.

Державна фінансова інспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначити їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням передбачено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Державна фінансова інспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-ХІІ, згідно із якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Зі змісту пунктів 2-6 Вимоги від 09.07.2013р. № 02-08-25-15/4935 про усунення порушень від видно, що вони відповідають позовним вимогам та за своєю суттю полягають у спонуканні відповідача звернутися до суду з позовами до інших осіб з приводу стягнення з них збитків (шкоди, заборгованості тощо), а також про зобов'язання відповідача змінити розмір зобов'язань інших суб'єктів господарювання, відображених у бухгалтерському обліку (корегування показників кредиторської заборгованості).

В даній справі судом встановлено, що Державна фінансова інспекція України, посилаючись на положення пункту 10 частини першої статті 10 Закону України від 26.01.1993 №2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", звернулась до суду з позовом до Немирівської районної державної адміністрації з позовними вимогами про зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно із частиною третьою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Пунктом 10 частини першої статті 10 Закону України від 26.01.1993 №2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Із змісту вказаної статті вбачається, що право звертатися до суду надано органу державного фінансового контролю виключно в інтересах держави. Однак, положеннями статті не визначено, до якої особи і з яким позовом (позовними вимогами) орган державного фінансового контролю має звернутися до суду. Тому пункт 10 частини першої статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" підлягає тлумаченню у сукупності з іншими нормами цього Закону, які визначають повноваження органу державного фінансового контролю та інших законодавчих актів.

З приводу права органу державного фінансового контролю звертатися до суду в інтересах держави суд зазначає, що орган державного фінансового контролю у такому випадку має дотримуватись положень статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, оскільки інтереси держави є оціночним поняттям, орган державного фінансового контролю, пред'являючи позов до суду, у кожному конкретному випадку має самостійно визначити з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтувати в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (таку правову позицію висловив Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді).

Зі змісту пунктів 2-6 Вимоги про усунення порушень від 09.07.2013р. № 02-08-25-15/4935 вбачається, що в дійсності орган державного фінансового контролю намагається через суд зобов'язати відповідача звернутися до суду з позовами до інших осіб щодо стягнення з них заборгованості, шкоди (збитків) на користь самого ж позивача. Тобто, по суті позов пред'явлено державною фінансовою інспекцією до позивача не в інтересах держави, а в інтересах самого ж позивача.

Суд зазначає, що розгляд адміністративних справ здійснюється в адміністративних судах у порядку позовного провадження, яке полягає у вирішенні судом публічно-правового спору між двома суб'єктами права, які мають супротивні юридичні інтереси. При цьому позов являє собою правову вимогу одного суб'єкта до іншого зобов'язаного суб'єкта, а суд за результатами вирішення спору застосовує до правопорушника передбачені законом заходи впливу: поновлює право особи шляхом забезпечення примусового виконання державним виконавцем зобов'язань боржника від його імені і за його рахунок перед кредитором або притягає правопорушника до відповідальності.

Надаючи оцінку діям позивача, що виявились у зверненні до адміністративного суду з позовом щодо спонукання відповідача звернутися з позовами до інших осіб відносно стягнення з них збитків, на предмет того, чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, суд зазначає наступне.

Виявивши за результатами ревізії факти порушення законодавства, що призвели до завдання шкоди державі, орган державного фінансового контролю зобов'язаний на підставі положень статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» самостійно звернутися до суду в інтересах держави з відповідним позовом до правопорушників. Так, орган державного фінансового контролю має право вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі (п. 7 ст. 10), порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (п. 8 ст. 10), накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ адміністративні стягнення (п. 9 ст. 10).

Дійсно, згідно із положеннями пункту 7 частини першої статті 10, статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Однак такі вимоги, з точки зору дії в часі, можуть стосуватись виявленого правопорушення, яке є триваючим і вимога має на меті його припинення, або спрямовані на майбутнє і стосуватись недопущення правопорушень у майбутньому (превентивна функція). Вимоги не можуть стосуватися подій минулого, зокрема, завданих у минулому збитків, шкоди тощо, адже те що вже відбулось не можна усунути, а можна лише діяти для подолання негативних наслідків, зокрема, шляхом пред'явлення позову до осіб, діями яких завдано збитків, шкоду тощо.

Правова позиція з цього приводу сформульована Верховним Судом України у постанові від 14.04.2014р. в адміністративній справі № 21-63а14, яка в силу положень 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою до виконання для всіх суб'єктів владних повноважень, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з цим рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України зазначив, що при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Таким чином, звернення органу державного фінансового контролю до суду з позовом про спонукання відповідача пред'явити позов до інших осіб, а також про зобов'язання відповідача змінити розмір зобов'язань інших суб'єктів господарювання, відображених у бухгалтерському обліку (корегування показників кредиторської заборгованості), не відповідає визначеній законом компетенції органів державного фінансового контролю.

Суд також констатує, що ці дії є прямим втручанням у господарську діяльність підконтрольної установи.

Цивільні та господарські правовідносини побудовані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності їх учасників, свободи підприємницької діяльності суб'єктів господарювання та заборони втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини. Відповідно до статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно з частиною п'ятою статті 19 Господарського кодексу України незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Жодних повноважень з приводу прийняття управлінських рішень у сфері господарювання чи зобов'язання суб'єктів господарювання до прийняття таких рішень органи державного фінансового контролю законом не наділені, адже такі органи за своїм статусом і покладеними на них функціями належить до контролюючих органів, а не органів державної влади, що здійснюють управлінські функції.

Матеріально-правовому принципу автономії волі кореспондує процесуальний принцип диспозитивності, відповідно до якого ніхто не може бути примушений до пред'явлення позову проти своєї волі (nemo invitus agree cogitur).

Обмеження автономії волі особи або втручання органів державної влади у вільне здійснення особою належних їй цивільних прав є неприпустимим і протиправним.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача усунути порушення, зазначені у пунктах 2-6 Вимоги від 25.09.2013р. №02-08-28-14/6783, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту його прав.

Більш того, Вищий адміністративний суд відмовляючи Немирівській районній державній адміністрації у задоволенні позову до Державної фінансової інспекції у Вінницькій області (постанова від 18.12.2014 р. у справі №К/800/55740/14) зазначив, що у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Також встановлено, що ДФІ у Вінницькій області пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Вищенаведене також узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15.04.2014 р. та 13.05.2014 року (справи № 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Таким чином, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі та не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні за участю присутніх учасників процесу, а тому не підлягають задоволенню.

В силу ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідач не вказав про понесені витрати, то підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат не має.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович