Справа № 296/117/12-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

26 березня 2015 року м. Київ К/800/49809/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, Житомирської обласної державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання надати житлову площу, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із позовом в якому просив:

- визнати дії Виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо неповідомлення про виділення квартири та отримання ордеру протиправними;

- визнати недійсним п. 5.1 рішення Житомирської міської ради № 782 від 13.12.2001 року в частині відміни п. 27 додатку до рішення міськвиконкому № 83 від 08.02.2001 року «Про надання житлової площі» про надання ОСОБА_4 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з відмовою отримувати ордер та поновити позивача в порушених правах, зобов'язавши відповідача надати позивачеві рівноцінну квартиру у м. Житомирі.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково:

- постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2014 року скасовано;

- визнано протиправними дії Виконавчого комітету Житомирської міської ради по не забезпеченню ОСОБА_4 житлом;

- зобов'язано Виконавчий комітет Житомирської міської ради вирішити питання про забезпечення ОСОБА_4 рівноцінною квартирою замість квартири АДРЕСА_1 (жила площа 36.32 кв.м.).

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі відповідач заявив вимоги про скасування рішення суду апеляційної інстанції, як такого, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково.

У доводах касаційної скарги, скаржник зазначає, що Виконавчий комітет Житомирської міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення №782 від 13.12.2001 року в частині відміни п.27 додатку до рішення міськвиконкому №83 від 08.02.2001 року "Про надання житлової площі" у зв'язку з відмовою отримувати ордер діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Позивач є інвалідом 2 групи загального захворювання, яке пов'язане з аварією на Чорнобильській АЕС, та проживає у с. Обіходи Коростенського району Житомирської області, яке віднесено до зони безумовного (обов'язкового) відселення. У 1992 році позивач звернувся з заявою до Обіходівської сільської ради про постановку його на чергу по відселенню для отримання житла.

У 2005 році позивач звернувся з запитом до Житомирської обласної ради з приводу надання квартири, на що отримав відповідь про те, що вільного житлового фонду у м. Житомирі немає та питання забезпечення квартирою залежить від обсягів фінансування з МНС України.

У 2008 році позивач звернувся до Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи з приводу надання квартири в м. Житомирі та отримав письмову відповідь, що розподіл житла, придбаного в межах виділених асигнувань, здійснює Житомирська обласна державна адміністрація спільно з місцевими органами виконавчої влади.

23.06.2009 року з листа № 07-7741/22 МНС позивач дізнався про зняття його з квартирного обліку на підставі акту, який йому відмовилися надати. Тому позивач звернувся з заявою до прокуратури Житомирської області і з листа № 07/145-09 від 22.10.2009 року дізнався, що відповідно до складених списків Коростенською райдержадміністрацією його сім'ї рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 83 від 08.02.2001 року "Про надання житлової площі" була виділена трикімнатна квартира АДРЕСА_1. Також з листа дізнався, що він вісім місяців не отримував ордер на заселення виділеного житла, у листопаді 2001 року до нього в робочому порядку була направлена комісія, яка встановила, що переселятись він не бажав, письмово засвідчувати відмову від даної квартири не погоджувався.

13.12.2001 року рішенням міськвиконкому Житомирської міської ради № 782 на підставі листа управління з питань надзвичайних ситуацій від 16.11.2001 року № 2797/2797/9-13 скасовано рішення про надання позивачеві квартири у зв'язку з неотриманням ним ордеру.

Документи, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, знищені за спливом строку зберігання, тому відповідач не має можливості їх надати у підтвердження правомірності дій та прийнятого рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Згідно з статтею 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у даній справі звернувся до суду з позовом з метою захисту своїх житлових прав, тобто з позовом, який повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Компетенція адміністративних судів, встановлена статтею 17 КАС України, на даний спір не поширюється.

Суд першої інстанції помилково відкрив провадження у адміністративній справі та розглянув справу по суті позовних вимог, а суд апеляційної інстанції вказану помилку не виправив.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, постанова Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2014 року та постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року в справі № 296/117/12-а підлягають скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з ч. 4 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і закрити провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що з оскаржуваних судових рішень вбачається, що при їх ухвалені, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, оскільки дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220-1, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2014 року та постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року в справі № 296/117/12-а - скасувати.

Провадження у справі № 296/117/12-а за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, Житомирської обласної державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання надати житлову площу - закрити.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко

Суддя І.Я. Олендер