Справа № 826/3515/13-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2015р. м. Київ К/800/8963/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

за участю: секретаря судового засідання Бруя О.Д.,

представника позивача - Соколової О.В.

представника відповідача - Вороніної В.В.

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року

у справі № 826/3515/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Джонсон»

до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановила:

ТОВ «СК Джонсон» звернулося до суду з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 13 листопада 2013 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податку від 13 листопада 2013 року № .

Міжрегіональне ГУ Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подала касаційну скаргу в якій посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Міжрегіональним ГУ Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «СК Джонсон» правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у сумі 4 345 282 грн. та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у сумі 1 653 499 грн., відображених у податковій декларації з ПДВ за липень 2013 року (вх. від 20 серпня 2013 року № ), за результатом якої складено акт перевірки від 18 жовтня 2013 року № 1267/40-30/37-20-146137.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог пунктів 198.2, 198.6 статті 198 та пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту та від'ємного значення в розмірі 316063 грн. а саме: за червень 2013 року на суму ПДВ 192 058 грн. та за липень 2013 року на суму ПДВ 124 004 грн., а також порушення підпункту 14.1.18 пункту 14.1. статті 14 та пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на загальну суму ПДВ за липень 2013 року у розмірі 192 058 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 13 листопада 2013 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування на суму 192 058 грн., з огляду на те, що податкові накладні виписані контрагентами позивача із порушенням порядку заповнення податкових накладних, а саме: не вказані всі обов'язкові реквізити - дата і номер цивільно-правового договору та в графі «вид цивільно-правового договору» зазначено: «договір». Дата зазначена в податковій накладній в графі «Вид цивільно-правового договору» є датою виписки рахунку-фактури.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що платник податку виключно на підставі проведеної оподатковуваної господарської операції та належним чином оформленої контрагентом податкової накладної має право відносити суми витрат на сплату ПДВ до складу податкового кредиту звітного періоду.

Судами першої та апеляційної інстанцій досліджено, що позивачем під час проведення перевірки було надано податковому органу усі первинні документи, які свідчать про фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за договорами, а саме: копії податкових та видаткових накладних, виписаних на адресу позивача контрагентами-постачальниками (ТОВ «Улис Систем», ПП «Компанія Євростиль», ТОВ «Тара-Пак», ТОВ «Гай» ТОВ «Зберігаючі енергію технології», ТОВ «ЮЕ Інтернейшнл», ТОВ «Самекс експрес» ТОВ «Бренд Сервіс», ТОВ «Фортекс ЛТД» ТОВ «Полірекс ЛТД», ТОВ «Фірма «АВ Центр», ТОВ «НВП Екологічна лабораторія», ТОВ «Ніко-Захід», ТОВ «КВО Сервіс», ТОВ «Маст Сервіс», ТОВ «Манулі Україна Лтд»,ТОВ «Акрілат-хімконтракт», ТОВ «НВП Полікс», ТОВ «ІТО», ТОВ «Негорит», ТОВ «Белтімпорт», ТОВ «ВБР Електрік», ТОВ «Укр.Авіа.Сервіс.Центр», ТОВ «Інтелект», ТОВ «Видавничий Будинок «Аванпостприм», ТОВ «Белтімпорт», ТОВ «Фортекс ЛТД», ТОВ «Гай», ТОВ «Тара-Пак», ТОВ «Фірма «АВ Центр», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «НТТ Систем», ТОВ «ТК Техком», ТОВ Самекс Експрес», ТОВ «ІФМ-Електронік», ТОВ «Тара-Пак», ПП «Комел+», ТОВ «НВП «Полікс», ТОВ «Техноторг-Дон», ПП «Компанія Євростиль»); ТОВ «Максус Проджект»); ТОВ «КВО Сервіс», ТОВ «Тара-Пак», ТОВ «Самекс експрес»).

Оплата за придбаний товар здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень про перерахування на рахунок зазначених підприємств сум грошових коштів.

Тобто, всі первинні документи, які підтверджують факт виконання господарських операцій, у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні», є належними первинними документами, оскільки містять усі визначені законом необхідні реквізити, а тому є підставою для відображення цих господарських операцій у фінансовому обліку підприємства у певні періоди та належною підставою для віднесення сум вартості відображених ними товарів до складу валових витрат підприємства у відповідних звітних періодах.

Доводи відповідача стосовно неправомірного зазначення в податкових накладних, виданих контрагентами-постачальниками в графі «вид цивільно-правового договору» відповідних рахунків (фактур) замість Договорів, є помилковими, оскільки поняття «вид цивільно-правового договору» - це відповідний правочин, який є підставою для вчинення господарських операцій, тоді як, договір сам по собі, не є первинним документом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо недоведеності з боку відповідача порушення ТОВ «СК Джонсон» норм пунктів 198.2, 198.6 статті 198 та пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, і відповідно, висновок відповідача про неправомірність формування позивачем податкового кредиту та витрат, є безпідставним.

Стосовно висновків Міжрегіонального ГУ Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків щодо фіктивності задекларованих позивачем операцій з придбання товару, суди попередніх інстанцій вірно зазначили про ненадання відповідачем належних та допустимих доказів, які підтверджували б відсутність фактичного виконання господарських операцій, узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаність з такими діями постачальників, у зв'язку з чим, твердження податкового органу про «безтоварність»/неможливість фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами, є необґрунтованими припущеннями.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев

.