Справа № 872/8951/14
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

872/8951/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2015 року

справа № П/811/1566/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Устинівського виправного центру управління державного пенітенціарної служби України в Кіровоградській області(№37)» на постанову Кіровоградської окружного адміністративного суду від 13 червня 2014 року у справі №П/811/1566/14 за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Устинівського виправного центру управління державного пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№37)» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 червня 2014 року позовні вимоги задоволено. Рішення суду обґрунтовано невиконанням відповідачем у повному обсязі покладених на нього законодавством обов'язків щодо працевлаштування інвалідів, не дотриманням існуючих правил здійснення господарської діяльності щодо забезпечення працевлаштування інвалідів та невжиття усіх можливих заходів, спрямованих на забезпечення працевлаштування інвалідів на підприємство.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Устинівського виправного центру управління державного пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№37)» звернулось із апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що діюче законодавство не передбачає обов'язку підприємства займатися пошуком інвалідів для їх працевлаштування, а створення робочих місць для інвалідів та введення їх в дію можливо лише шляхом безпосереднього звернення інвалідів до підприємства або до державної служби зайнятості.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Устинівського виправного центру управління державного пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№37)» не вжито всіх заходів, передбачених законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Проте, колегія суддів не може погодитись із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до частини 4 статті 20 названого Закону адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Загальні принципи застосування відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності визначені у Господарському кодексі України. Відповідно до частини 1 статті 218 цього Кодексу підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. За вимогами статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» (у редакції Закону України № 3483 - УІ від 23.02.2006 р.) встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію , необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, працевлаштування інвалідів пов'язано не тільки із обов'язками органів держави, а також зумовлено виконанням норм статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» суб'єктами господарювання.

Згідно з частиною 4 статті 20 Закону України "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності щомісяця подають центрам зайнятості населення адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Колегією суддів встановлено, що у 2013 році відповідач належним чином виконав покладений на нього обов'язок щодо створення необхідної кількості робочих місць.

Так, відповідач у період з березня по серпень 2013 року працевлаштовано одного інваліда (а.с.27-35) та у період з вересня по грудень 2013 року подавалися звіти до Устинівського районного центру зайнятості звітність “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” Форми №3-ПН із відміткою щодо наявності робочих місць для працевлаштування інвалідів (а.с.50-70).

Відповідно до частинами 1, 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу диспозицій приведених норм вбачається, що законодавець передбачив для роботодавця обов'язок із забезпечення вакантних місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх пошуку для подальшого їх працевлаштування. Дана позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 26 червня 2012 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Одеської залізниці про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

При цьому суд вважає, що нарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватись у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення.

За правилами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, у зв'язку з чим оскаржена постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Устинівського виправного центру управління державного пенітенціарної служби України в Кіровоградській області(№37)» – задовольнити.

Постанову Кіровоградської окружного адміністративного суду від 13 червня 2014 року у справі №П/811/1566/14 – скасувати.

У задоволення позовних вимог Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко