Справа № 826/19682/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної виконавчої служби України (далі - Відповідач, ДВС України) про визнання протиправною та скасування постанови від 15.10.2014 року про стягнення виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем ВПВР ДВС України ОСОБА_3 по виконавчому провадженню ВП №40594977 з примусового виконання виконавчого листа №1007/13329/2012 від 28.08.2013 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не подано доказів, якими підтверджується виконання судового рішення у строк, наданий для добровільного виконання, а також доказів повідомлення ОСОБА_2 державного виконавця про скасування рішення суду, яке стало підставою для відкриття виконавчого провадження, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на невірному тлумаченні судом приписів ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

При цьому, клопотання представника Відповідача ОСОБА_3 від 20.04.2015 року (вх. №13048) про відкладення розгляду справи судовою колегією було оцінено критично, оскільки чинне законодавство передбачає можливість представляти інтереси юридичної особи як її керівником в силу закону, так і будь-якою іншою особою, яка наділена відповідними повноваженнями довіреністю. При цьому, клопотання про відкладення розгляду справи було подано особою, яка згідно копії довіреності від 31.12.2014 року №3-14/4.1/1432 уповноважена представляти інтереси ДВС України, зокрема, в судових органах.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3 від 08.11.2013 року відкрито виконавче провадження ВП №40594977 з виконання виконавчого листа №1007/13329/2012, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 28.08.2013 року. Боржником у вказаному виконавчому провадженні визначено ОСОБА_2

Копію вказаної постанови було направлено Позивачу 15.11.2013 року листом №13-0-35-3635/5-397/10.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3 від 14.10.2014 року замінено назву сторони виконавчого провадження - стягувача, а саме з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Омега Банк».

Крім того, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3 від 15.10.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 437 340,48 доларів США. Копію зазначеної постанови було направлено боржнику 16.10.2014 року листом №212/2-10.

Крім того, оскільки 16.09.2014 року на адресу ДВС України надійшла заява ПАТ «Омега Банк» про повернення виконавчого документа, державним виконавцем 16.10.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, а постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.10.2014 року ВП №40594977 направлено на виконання до відповідного органу ДВС України.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Крайчинського С.С. від 24.10.2014 року відкрито виконавче провадження ВП №45190403 з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №40594977, виданої 15.10.2014 року.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 11, 25, 27, 28, 31, 49 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність прийняття Відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору оскільки, по-перше, Позивачем не було надано доказів виконання рішення суду у строк, наданий для добровільного виконання останнього, по-друге, твердження останнього про скасування рішення суду, яке стало підставою для відкриття виконавчого провадження, не могло бути відоме державному виконавцеві на момент винесення оскаржуваної постанови.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відтак Закон імперативно закріплює строк, протягом якого рішення повинно бути виконано самостійно.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, винесенню постанови про стягнення виконавчого збору з боржника обов'язково передує факт невиконання боржником вимог постанови про відкриття виконавчого провадження у добровільному порядку протягом встановленого строку.

Приписи ч. 1 ст. 31 Закону визначають, що надсилання документів виконавчого провадження копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Тобто, положення Закону імперативно закріплюють необхідність направлення сторонам виконавчого провадження постанов про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Разом з тим, матеріали виконавчого провадження №397/10 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області №1007/13329/2012 від 28.08.2013 року доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2013 року ВП №40594977 не містять. Наведене, на думку колегії суддів, спростовує твердження Окружного адміністративного суду м. Києва про те, що виключно наявність у матеріалах виконавчого провадження супровідного листа від 15.11.2014 року №13-0-35-3635/5-397/10 щодо відкриття виконавчого провадження є безумовним доказом направлення Позивачу постанови від 08.11.2013 року. Відтак, на переконання судової колегії, відсутність доказів повідомлення належним чином боржника про відкриття виконавчого провадження є перешкодою для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у зв'язку з невиконанням рішення суду у встановлений для добровільного виконання строк.

Крім того, судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

Тобто, скасування рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, є безумовною підставою або для не стягнення виконавчого збору, або для повернення стягнутого виконавчого збору.

Як вбачається з матеріалів справи та не було належним чином досліджено судом першої інстанції, заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 року у справі №1007/10340/2012, саме яке і стало підставою для відкриття виконавчого провадження ВП №40594977, було скасовано рішенням Апеляційного суду Київської області від 12.02.2014 року.

З огляду на викладене, а також в силу наведених імперативних приписів ч. 5 ст. 28 Закону, виконавчий збір стягненню не підлягає.

При цьому твердження Окружного адміністративного суду м. Києва про те, що Позивач як учасник виконавчого провадження не позбавлений права звернення до Відповідача з повідомленням про скасування рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 року є помилковим, оскільки у ході судового розгляду справи встановлено порушення прав особи.

Крім того, колегією суддів враховується, що зі змісту рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 випливає, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Відтак, зважаючи на встановлений у ході розгляду справи протиправний характер постанови від 15.10.2014 року ВП №40594977 та з огляду на обставини, що є перешкодою для стягнення з особи виконавчого збору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про правомірність рішення Відповідача допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу Позивача задовольнити повністю, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови - скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 15 жовтня 2014 року ВП №40594977 про стягнення з боржника виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.