Справа № 2-1252/10/0205
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-1252/10/0205

Головуючий у 1-й інстанції: Заярний А.М.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

31 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці районі Вінницької області на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 вересня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці районі Вінницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2010 року позивач звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України у Жмеринському районі Вінницької області про відновлення пропущеного строку звернення до суду; визнання дій неправомірними та зобов'язання відповідача зробити перерахунок виплаченої позивачу пенсії з розрахунку 30 % мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2006 року по даний час, з урахуванням індексу інфляції і на подальший термін.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.09.2010 року позов задоволено частково: поновлено позивачу строк звернення до суду; визнано дії відповідача неправомірними; зобов'язано відповідача зробити перерахунок належної позивачу пенсії з розрахунку 30 % мінімальної пенсії за віком за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 26.08.2010 року, з урахуванням індексу інфляції.

Не погодившись з постановленим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.09.2010 року як таку, що винесена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з'явилися, повноважних представників до суду не направили, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є пенсіонером за віком та має статус дитини війни в розумінні статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що є всі підстави, передбачені Законом, для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003 року, згідно з якою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Згідно з положеннями статтей 1, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивач звернулася із письмовою заявою до управління Пенсійного фонду України в м. Кам'янець-Подільському та Кам'янець-Подільському районі Хмельницької області про нарахування та виплату 30% підвищення до пенсії як дитині війни.

Відповідач відмовив позивачу в здійсненні вказаного перерахунку пенсії.

Як встановлено з матеріалів справи, на момент звернення позивача до суду, нарахування доплати до її пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" відповідачем не здійснено.

Всупереч положенням вищенаведеної норми щомісячне підвищення до пенсії позивачу виплачувалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

В свою чергу, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України "Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу відносно постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530, що дає підстави зробити висновок про неправомірність виплати відповідачем щомісячного підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Таким чином, виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 10-рп-/2008 від 22.05.2008 р., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у відповідача обов'язку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

На підставі наведеного, враховуючи положення ст. 195 КАС України та беручи до уваги надане суду апеляційної інстанції право перегляду рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення періоду захисту порушеного права позивача, виходячи з наступного.

Так, 8 лютого 2010 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1691-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами", який набрав чинності 10 березня 2010 року.

Цим Законом встановлено, що справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової індексації суди розглядають у порядку цивільного судочинства, а п. З ч. 1 ст. 18 КАС України виключено.

Прикінцевими та перехідними положеннями вказаного вище Закону передбачено, що після набрання чинності цим Законом адміністративні суди завершують розгляд справ, провадження в яких було закрито за п. З ч. 1 ст. 18 КАС України. Адміністративні позови, апеляційні та касаційні скарги чи подання, подані до набрання чинності цим Законом до відповідних адміністративних судів в адміністративних справах, передбачених п. З ч. 1 ст. 18 КАС України, і за якими провадження не закрито, передаються цими судами до відповідних судів, які здійснюватимуть їх розгляд у порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, положеннями пунктів 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 визнано такими, що не відповідають Конституції України, норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року № 1691-VI та Цивільного процесуального кодексу України, якими справи, пов'язані із соціальними виплатами, що підлягали розгляду адміністративними судами, було передано місцевим загальним судам для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення Конституційного Суду України встановлено, що положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року № 1691-VI та Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За таких обставин відновлено дію положення Кодексу адміністративного судочинства України, що діяло до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами", зокрема, положення пункту 4 частини першої статті 18, якими встановлювалося, що всі адміністративні справи у спорах фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Оскільки постанова суду першої інстанції переглядається станом на момент подання апеляційної скарги, коли дану категорію справ відповідно до ст. 18 КАС України належало розглядати в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.09.2010 року підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, враховуючи, що позивач зверталася до суду з таким самим позовом в порядку цивільного судочинства, що підтверджується матеріалами справи, то її порушене право підлягає захисту з урахуванням строку позовної давності, встановленого Цивільним кодексом України. Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції правомірно врахував ці обставини, а також те, що зміни в чинному процесуальному законодавстві не можуть погіршувати становище осіб, які звертаються за судовим захистом.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги про перерахунок пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням індексу інфляції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

В силу ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, підвищення до пенсії як дитині війни, передбачене ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", не підлягає індексації, оскільки не передбачено переліком, встановленим ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Крім того, колегія суддів звертає увагу на помилкове застосування судом І інстанції положень ст.94 КАС України в частині стягнення з відповідача судового збору на користь позивача, у той час як відповідно до положень частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду та прийняти нову.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці районі Вінницької області задовольнити частково.

Постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 вересня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці районі Вінницької області про перерахунок пенсії скасувати в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці Вінницької області зробити перерахунок належної ОСОБА_2 пенсії з розрахунку 30 % мінімальної пенсії за віком, за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 26.08.2010 року, з урахуванням індексу інфляції та стягнення з управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці Вінницької області на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 45,50 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці районі Вінницької області зробити перерахунок належної ОСОБА_2 пенсії з розрахунку 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 26.08.2010 року, з урахуванням виплачених сум.

Присудити на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 45,50 грн. (судовий збір), які підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку суб'єкта владних повноважень - управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці районі Вінницької області.

В решті постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 вересня 2010 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.