Справа № 804/10428/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С.
при секретаріЧервяченко Д.В.
представника позивача - представника відповідача - представника відповідача - прокурора - Козіної А.М. Шевченко Т.П. Мосіної М.І. Матісової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування пунктів вимоги, -
У липні 2014р. Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» (далі - позивач, МКП «ДМТМ») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДФІ в Дніпропетровській області), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:
- визнати протиправними дії ДФІ в Дніпропетровській області щодо проведення ревізії фінансово-господарської діяльності МКП «ДМТМ» за період з 01.04.2012р. по 31.03.2014р.;
- визнати протиправними та скасувати пункти 2, 3, 4, 5 обов'язкових вимог до МКП «ДМТМ», викладених в листі ДФІ в Дніпропетровській області №04-06-05-15/7544 від 17.07.2014р.
Відповідно до додаткових письмових пояснень, наданих позивачем при судовому розгляді справи, спору відносно п. 5 обов'язкових вимог відповідача не має.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки акту ревізії не стосуються питання, що поставлено для проведення ревізії, та суперечать нормативно-правовим актам, на які містяться посилання в акті. Крім того, позивач вважає, що порушення, які зазначено в акті ревізії, не мали місця, а обов'язкові вимоги відповідача, що складені на підставі акту ревізії, є необґрунтованими та підлягають скасуванню.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та письмових поясненнях.
Представники відповідача у судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, надали письмові заперечення (т.1 а.с. 118), в яких зазначили, що ДФІ в Дніпропетровській області при проведенні ревізії, складанні акту ревізії та при винесені спірного рішення діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
В період з 24.03.2014р. по 20.06.2014р. з призупиненням на період з 14.04.2014р. по 23.04.2014р. та з 25.04.2014р. по 01.06.2014р. на виконання п.2.8 плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ України на І квартал на підставі направлення №1098 від 30.05.2014р., виданого в.о. начальника ДФІ в Дніпропетровській області, з відома директора МКП «ДМТМ» Шеремета В.Л. та головного бухгалтера підприємства Корнієвської О.В. відповідачем проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності МКП «ДМТМ» за період з 01.04.2012р. по 31.03.2014р., в тому числі з питання використання коштів субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.
За результатами ревізії ДФІ в Дніпропетровській області складено акт №06-21/18 від 26.06.2014р. (далі-акт ревізії) (т.1 а.с.11).
На підставі вказаного акту ревізії відповідачем винесено обов'язкові вимоги від 17.07.2014р. №04-06-05-15/7544, термін виконання яких встановлено до 25.07.2014р. (т.1 а.с. 103).
Згідно до п.2 вимоги ДФІ в Дніпропетровській області встановлено порушення МКП «ДМТМ» п.1, п.8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-ХІV, п.17, п.18 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», а саме, встановлено зайве отримання коштів субвенції на покриття різниці в тарифах за 2011-2012р.р. на загальну суму 86 780 808,08 грн., що призвело до незаконного використання коштів субвенції та до матеріальної шкоди (збитків), завданих державному бюджету на вказану суму.
У зв'язку з зазначеним відповідач зобов'язав МКП «ДМТМ» перерахувати до державного бюджету зайво отримані кошти на покриття заборгованості із різниці в тарифах в сумі 86 780 808,08 грн.
В іншому випадку відповідач зобов'язав позивача відкоригувати поточний розрахунок обсягу заборгованості за минулі роки з різниці в тарифах на теплову енергію, що надані населенню МКП «ДМТМ», на суму зайво отриманих коштів субвенції на покриття різниці в тарифах на суму 86 780 808,08 грн.
У подальшому формування заборгованості з різниці в тарифах проводити відповідно до вимог чинного законодавства.
У зв'язку з зазначеним відповідач зобов'язав МКП «ДМТМ» укласти з орендарями договори на оплату земельного податку, відобразити по бухгалтерському обліку підприємства дебіторську заборгованість орендарів по оплаті земельного податку в сумі 49 878,79 грн. та стягнути з орендарів кошти у сумі 49 878,79 грн. у порядку, передбаченому законодавством.
В іншому випадку відповідач зобов'язав позивача стягнути з осіб, винних у покритті за рахунок коштів підприємства витрат орендарів, шкоду у сумі 49 878,79 грн. у порядку, передбаченому законодавством.
Також, згідно п. 4 вимоги ДФІ в Дніпропетровській області встановлено порушення МКП «ДМТМ» ст.32 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п.11.1 Порядку передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням VІ скликання Дніпропетровської міської ради від 06.04.2011р. №19/10, п.16 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, п.9.3 договору оренди комунального нерухомого майна від 13.05.2013р. №12/02-5265-ОД, а саме, за результатами проведених контрольних обмірів та обстежень приміщень, що надаються в оренду, встановлено невідповідність між розміром площі договору оренди та площею, яка фактично використовується орендарем ФОП ОСОБА_9, що призвело до недоотримання орендної плати за період з 01.04.2012р по 31.03.2014р. на загальну суму 33 341,86 грн., у тому числі: міським бюджетом на загальну суму 13 336,74 грн. та балансоутримувачем на загальну суму 20 005,12 грн. та до матеріальної шкоди (збитків) міському бюджету та підприємству на вказані суми.
У зв'язку з зазначеним відповідач зобов'язав МКП «ДМТМ» стягнути з ФОП ОСОБА_9 недоотриману підприємством орендну плату у сумі 20 005,12 грн. та недоотриману міським бюджетом орендну плату у сумі 13 336,74 грн.
В іншому випадку відповідач зобов'язав позивача стягнути з осіб, винних у недоотриманні підприємством орендної плати, шкоду у сумі 33 341,86 грн. у порядку, передбаченому законодавством.
Крім того, за результатами проведеної експертної оцінки обладнання їдальні, яке використовує ФОП ОСОБА_9, відповідач зобов'язав позивача провести нарахування орендної плати за період з 01.04.2012р. по 31.03.2014р. та стягнути з ФОП ОСОБА_9 недоотриману підприємством орендну плату.
При розгляді спірних взаємовідносин суд керувався наступним.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993р. №2939-ХІІ зі змінами та доповненнями (далі-Закон України № 2939-ХІІ), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011р. №499/2011 (далі-Положення №499/2011), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
В силу вимог п.7 Положення №499/2011 Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах.
При цьому, суд зазначає, що процедура інспектування встановлена Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20.04.2006р., зі змінами та доповненнями (далі-Порядок №550).
Згідно до п.1 Порядку №550, цей Порядок визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на
підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання.
Інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб (п.2 Порядку №550).
Таким чином, суд приходить до висновку, що ДФІ в Дніпропетровській області при проведенні ревізії позивача діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, позовні вимоги МКП «ДМТМ» про визнання протиправними дії ДФІ в Дніпропетровській області щодо проведення ревізії фінансово-господарської діяльності МКП «ДМТМ» за період з 01.04.2012р. по 31.03.2014р. не підлягають задоволенню.
Водночас, суд зазначає, що згідно до п.п.4 п.4 Положення №499/2011 Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Держфінінспекція України відповідно до п.п.15 п.6 Положення №499/2011 для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.
Зазначені норми узгоджуються з положеннями ст.10 Закону України №2939-ХІІ, якими визначено права органу державного фінансового контролю.
Так, п.7 ст.10 вказаного Закону України передбачено право Держфінінспеуції пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Приписами п.10 ст.10 Закону України №2939З-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
При виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, органи державного фінансового контролю мають право визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (п.13 ст.10 зазначеного Закону України).
Проаналізувавши вказані правові норми, суд приходить до висновку, що орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Разом з тим, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.
Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.
Як встановлено з матеріалів справи, в п.2, п.3, п.4 обов'язкової вимоги ДФІ в Дніпропетровській області, що оскаржуються, відповідач зазначив про виявлені збитки, їхній розмір та про їх стягнення.
Приймаючи до уваги, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не суд при розгляді адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною та її скасування.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15.04.2014р. у справах №21-40а14 та №21-63а14, від 13.05.2014р. у справі № 21-89а14, від 20.05.2014р. у справі № 21-93а14, від 18.09.2014р. у справі №21-332а14.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) в редакції Закону України №192-VІІІ від 12.02.2015р., висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.11 КАС України, суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги за заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст.86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст. 94 КАС України, а саме: підлягає стягненню з МКП «ДМТМ» на користь Державного бюджету України решта судового збору у розмірі 4 381,40 грн. ( (4 872 грн. + 73.08 грн.) - (487.20 грн. + 73.08 грн. + 3.40 грн.)).
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування пунктів вимоги - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2015 року.

Суддя О.С. Луніна