Справа № 804/20015/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2015 рокусправа № 804/20015/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради (далі - позивач або КП "НВУВКГ") звернулось з адміністративним позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач або Нікопольська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.04.2014 року № 000159501.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.03.2014 року Нікопольською ОДПІ на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку платника податку на додану вартість КП "НВУВКГ", за результатом якої складено акт № 993/151/03341339 від 28.03.2014 року.

Вказаною перевіркою встановлено, що КП "НВУВКГ" відповідно до вимог підпункту 14.1.1 пункту 14.1 статті 14 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ)

надані розстрочки на податкові зобов'язання, нараховані по деклараціях з податку на додану вартість:

за грудень 2008 року (вх.№69541 від 20.01.2009 року) та укладено договір про розстрочення № 20 від 30.01.2009 року на термін з 30.01.2009р. по 21.12.2009 року;

за січень 2009 року (вх.№ 3762 від 19.02.2009 року) та укладено договір про розстрочення № 44 від 02.03.2009 року на термін з 02.03.2009р. по 21.12.2009 року;

за лютий 2009 року (вх.№ 6045 від 20.03.2009 року) та укладено договір про розстрочення № 60 від 30.03.2009 року на термін з 30.03.2009р. по 21.12.2009 року;

за березень 2009 року (вх.№12169 від 14.04.2009 року) та укладено договір про розстрочення № 71 від 30.04.2009 року на термін з 30.04.2009р. по 21.12.2009 року;

за квітень 2009 року (вх.№21387 від 19.05.2009 року) та укладено договір про розстрочення № 92 від 01.06.2009 року на термін з 01.06.2009р. по 18.12.2009 року;

за травень 2009 року (вх.№ від 17.06.2009 року) та укладено договір про розстрочення №102 від 30.06.2009 року на термін з 30.06.2009р. по 21.12.2009 року;

за червень 2009 року (вх.№ від 16.07.2009 року) та укладено договір про розстрочення №114 від 30.07.2009 року на термін з 30.07.2009р. по 21.12.2009 року;

за липень 2009 року (вх.№ від 19.08.2009 року) та укладено договір про розстрочення №122 від 31.08.2009 року на термін з 31.08.2009р. по 21.12.2009 року;

за серпень 2009 року (вх.№ від 18.09.2009 року) та укладено договір про розстрочення №130 від 30.09.2009 року на термін з 30.09.2009р. по 21.12.2009 року;

за вересень 2009 року (вх.№ від 20.10.2009 року) та укладено договір про розстрочення №138 від 30.10.2009 року на термін з 30.10.2009р. по 21.12.2009 року;

за грудень 2009 року (вх.№ від 19.01.2010 року) та укладено договір про розстрочення № 7 від 01.02.2010 року на термін з 01.02.2010р. по 20.12.2010 року;

за січень 2010 року (вх.№ від 18.02.2010 року) та укладено договір про розстрочення №17 від 02.03.2010 року на термін з 02.03.2010р. по 20.12.2010 року;

за лютий 2010 року (вх.№ від 18.03.2010 року) та укладено договір про розстрочення №20 від 30.03.2010 року на термін з 30.03.2010р. по 20.12.2010 року;

за березень 2010 року (вх.№ від 19.04.2010 року) та укладено договір про розстрочення №24 від 30.04.2010 року на термін з 30.04.2010р. по 17.12.2010 року;

за квітень 2010 року (вх.№ від 19.05.2010 року) та укладено договір про розстрочення №34 від 31.05.2010 року на термін з 31.05.2010р. по 17.12.2010 року;

за травень 2010 року (вх.№ від 18.06.2010 року) та укладено договір про розстрочення № 39 від 30.06.2010 року на термін з 30.06.2010р. по 17.12.2010 року;

за червень 2010 року (вх.№ від 16.07.2010 року) та укладено договір про розстрочення №44 від 30.07.2010 року на термін з 30.07.2010р. по 20.12.2010 року;

за липень 2010 року (вх.№ від 20.08.2010 року) та укладено договір про розстрочення №51 від 30.08.2010 року на термін з 30.08.2010р. по 10.12.2010 року;

за серпень 2010 року (вх.№ від 17.09.2010 року) та укладено договір про розстрочення №56 від 30.09.2010 року на термін з 30.09.2010р. по 15.12.2010 року;

за вересень 2010 року (вх.№ від 20.10.2010 року) та укладено договір про розстрочення №61 від 01.11.2010 року на термін з 01.12.2010р. по 22.12.2010 року;

за жовтень 2010 року (вх.№ від 19.11.2010 року) та укладено договір про розстрочення №64 від 30.11.2010 року на термін з 30.11.2010р. по 23.12.2010 року.

Так як погашення розстрочених сум, згідно зазначених вище договорів про розстрочення підприємством не було здійснено у визначені терміни сплати, то починаючи з дня, наступного за терміном сплати, суми податкових зобов'язань, визначені в даному договорі про розстрочення, вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України №2181-ІІІ були нараховані на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань.

Також, факт несвоєчасної сплати КП "НВУВКГ" узгоджених сум податкових зобов'язань наведено в акті перевірки № 993/151/03341339 від 28.03.2014 року із зазначенням дат нарахування податкового зобов'язання та кількості днів затримки.

У зв'язку із вищевказаним, позивачем порушено абзац перший та третій підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 та підпункт 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 Закону № 2181-III, що діяв на момент вчинення правопорушення, в частині несвоєчасної сплати узгоджених грошових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 6 173 499,60 грн., в тому числі із затримкою більше 30 календарних днів на суму 6 173 499,60 грн.

На підставі акту перевірки № 993/151/03341339 від 28.03.2014 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Ш" № від 14.04.2014 року, згідно якого до КП "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 992 календарних дні сплати грошового зобов'язання у розмірі 6 173 499,60грн. було застосовано штраф у 20% розмірі суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання, а саме у розмірі 1 234 699,92грн.

Згідно п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст.5 Закону України №2 181-ІІІ платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Встановлено, що позивач у встановлені законодавством строки грошові зобов'язання, самостійно задекларовані відповідно до вищенаведених податкових декларацій, не сплатив у зв'язку із чим у останнього утворився податковий борг з податку на додану вартість, також КП "НВУВКГ" були отримані розстрочення податкового боргу, про що укладені відповідні договори про розстрочення, що визначені актом перевірки.

Так, п.п. 14.1.3. п. 14.1 ст. 14 Закону України № 2181-ІІІ передбачено, що платник податків, який звертається до податкового органу з заявою про розстрочення, відстрочення податкових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно п.п. 14.3.1 п. 14.3 ст. 14 Закону України № 2181-ІІІ розстрочення податкових зобов'язань надається на умовах податкового кредиту, за якими основна сума кредиту та нараховані на неї проценти погашаються рівними частками, починаючи з податкового періоду, наступного за періодом надання такого кредиту.

На підставі зазначених договорів податковий борг позивача був розстрочений та встановлено суми розстрочених грошових зобов'язань та строки в які вони повинні бути сплаченими. З урахуванням приписів п.п. 14.1.3. п. 14.1 ст. 14 Закону України № 2181-ІІІ, ці грошові зобов'язання вважаються узгодженими.

Оплата за договорами розстрочення грошових зобов'язань була здійснена позивачем з затримкою щонайменше в 584 дня.

Отже, фактично наявна несвоєчасна сплата зазначених узгоджених грошових зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи, остаточне погашення податкового боргу було здійснено позивачем у 2011 році, тобто на момент дії Податкового кодексу України, який вступив в дію з 01.01.2011 року.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Так, згідно п. 100.1 ст. 100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Приписами п.п. 100.12.2 п. 100.12 ст. 100 Податкового кодексу визначено, що договори про розстрочення (відстрочення) можуть бути достроково розірвані з ініціативи контролюючого органу в разі, зокрема, якщо: з'ясовано, що інформація, подана платником податків при укладенні зазначених договорів, виявилася недостовірною, перекрученою або неповною; платник податків визнається таким, що має податковий борг із грошових зобов'язань, які виникли після укладення зазначених договорів; платник податків порушує умови погашення розстроченого грошового зобов'язання чи податкового боргу або відстроченого грошового зобов'язання чи податкового боргу.

Згідно пункту 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

На підставі аналізу вказаних норм Податкового кодексу України суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що штрафна санкція, яка передбачена у п. 126.1 ст. 126 ПК України, може бути застосована до платника податків лише тоді, коли податкове зобов'язання є узгодженим і таким, що сплачене із затримкою на визначені цим пунктом терміни.

Оскільки позивачем не було здійснено у встановлені терміни сплати погашення сум згідно вищенаведених договорів про розстрочення, суми податкових зобов'язань, визначені в такому договорі про розстрочення вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, який діяв на момент вчинення правопорушення, нараховуються на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань.

Враховуючи те, що узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість КП "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" були сплачені з затримкою, то застосування до нього штрафних санкцій у сумі 1 234 699,92 грн. на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України є правомірним.

При цьому доводи позивача відносно того, що штрафні санкції, застосовані до нього на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, є протиправними, оскільки при їх нарахуванні не було враховано, що несвоєчасна сплата розстрочених грошових зобов'язань з податку на додану вартість відбулася не з вини КП "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", а через відсутність коштів, зокрема, у зв'язку із тим, що субвенції з державного бюджету по відшкодуванню пільг та субсидій для населення за надання послуг водопостачання та водовідведення підприємство отримує лише після 25 числа місяця наступного за звітним, що, в свою чергу, призводить до недостачі оборотних коштів позивача - не є підставою для звільнення платника податків від обов'язку вчасної сплати встановлених чинним законодавством податків та не виклює відповідальності за неналежне виконання цих обов'язків та не спростовують правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також слід зазначити, що відсутність у платника податків оборотних коштів не звільняє від обов'язку платника податків сплачувати узгоджені грошові зобов'язання.

З огляду на викладене відповідачем правомірно було застосовано штрафні санкції, а, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 14.04.2014 року, прийняте Нікопольською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області є протиправним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення- рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай