Справа № 826/5524/14
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5524/14 Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін В.В. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, Прем'єр-міністра України, Міністра освіти і науки України, третя особа: Український центр оцінювання якості освіти про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, Прем'єр-міністра України, Міністра освіти і науки України, третя особа: Український центр оцінювання якості освіти про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, а саме визнати незаконними дії відповідачів з підготовки та прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №241-р про звільнення позивача з посади директора Українського центру оцінювання якості освіти, такими, що не відповідають діючому законодавству, та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №241-р про звільнення позивача з посади директора Українського центру оцінювання якості освіти. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що фактично звільнення відбулося за систематичне порушення позивачем трудових прав працівників, проте такої підстави для звільнення КЗпП України не містить, тому подання на звільнення за цих обставин є таким, що не відповідає вимогам закону, а отже і процес прийняття рішення є незаконним, так як органи державної влади, до яких відноситься і Кабінет Міністрів України, мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, Кабінету Міністрів України, Прем'єр-міністра України, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що керуючись абз.1 п.9 Положення про Український центр оцінювання якості освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року №1312, Міністр освіти і науки України вніс на розгляд Уряду пропозицію від 21 березня 2014 року №1/10-636 стосовно звільнення ОСОБА_2 з посади директора Українського центру оцінювання якості освіти, за результатами розгляду якої Прем'єр-міністром України внесено на розгляд Кабінету Міністрів України подання №10293/0/1-14 від 23 березня 2014 року про звільнення позивача з посади директора Центру.

В обґрунтування своєї пропозиції щодо доцільності звільнення позивача з займаної посади Міністром освіти і науки України зазначено, що ОСОБА_2 на посаді директора Українського центру оцінювання якості освіти допустила дії, які мають всі ознаки грубого порушення керівником підприємства, установи, організації трудових обов'язків та підтверджуються Актом комісійної перевірки фактів дотримання вимог законодавства директором Українського центру оцінювання якості освіти ОСОБА_2 в частині залучення працівників Українського центру оцінювання якості освіти до роботи у вихідні та святкові дні, а також про вид компенсації, отриманої працівниками за роботу в такі дні, складеним 21 березня 2014 року.

У вищевказаному акті комісійної перевірки встановлено факти порушення вимог законодавства директором Українського центру оцінювання якості освіти ОСОБА_2 в частині залучення працівників Українського центру оцінювання якості освіти до роботи у вихідні та святкові дні та в частині безпідставного прийняття на роботу працівника, який не відповідає кваліфікаційним вимогам.

Результатом виявлення фактів грубого порушення вимог законодавства директором Українського центру оцінювання якості освіти ОСОБА_2 та у відповідності до ст.147 КЗпП України стало клопотання комісії про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №241-р «Про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Українського центру оцінювання якості освіти» позивача звільнено з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України).

Не погоджуючись з оскаржуваним розпорядженням, позивач зазначає, що воно прийнято протиправно, оскільки відповідачами порушено норми п.10, п.15 Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №298, а саме: Прем'єр-міністр України не звернувся до Кабінету Міністрів України з пропозицією та не вніс відповідне подання щодо звільнення ОСОБА_2 з посади, а також не додано до подання завізованого Міністром освіти і науки України проекту рішення про звільнення з посади із зазначенням причин звільнення, біографічну довідку з фотокарткою, що засвідчується підписом керівника кадрової служби і скріплюється печаткою, пояснення позивача, як особи, що звільняється за порушення трудової дисципліни.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов до висновку, що не встановлено протиправних дій відповідачів з підготовки і прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №241-р, тому оскаржуване розпорядження прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Приймаючи постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку існують публічно-правові відносини із суб'єктом владних повноважень, однак колегія суддів з таким висновком не погоджується з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах (п.6 ч.1 ст. 3 КАС України).

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір між сторонами у даній справі розглядається в порядку адміністративного судочинства, з огляду на те, що в даному випадку між сторонами виник спір щодо скасування розпорядження про звільнення та визнання неправомірними дій щодо підготовки та прийняття розпорядження про звільнення, який випливає з трудових правовідносин та не є публічно-правовим.

За змістом ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, до якої відноситься діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.15 ч.1 ст.3 КАС України).

В силу ст.1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, Прем'єр-міністра України, Міністра освіти і науки України, третя особа: Український центр оцінювання якості освіти, в якому (з урахуванням заяви про зміну предмету адміністративного позову) просила визнати дії Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, Прем'єр-міністра України, Міністра освіти і науки України з підготовки і прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №241-р про звільнення позивача з посади директора Українського центру оцінювання якості освіти такими, що не відповідають діючому законодавству; скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №241-р про звільнення позивача з посади директора Українського центру оцінювання якості освіти.

Відповідно до п.8 Положення про Український центр оцінювання якості освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року №1312, Центр очолює директор, який призначається на посаду за поданням МОН і звільняється з посади Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 призначена директором Українського центру оцінювання якості освіти згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №6-р від 05 січня 2011 року; згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №241-р звільнена з посади директора Українського центру оцінювання якості освіти відповідно до п.1 ч.1 ст.47 КЗпП України.

З трудової книжки позивача вбачається, що остання при призначенні на посаду директора Українського центру оцінювання якості освіти не приймала Присяги державного службовця та їй не присвоювався відповідний ранг державного службовця, що свідчить, що посада позивача не відповідає вимогам посади державного службовця та на неї не розповсюджуються положення Закону України «Про державну службу».

Також посада директора Українського центру оцінювання якості освіти не зазначена в постанові Кабінету Міністрів України №703 від 14 серпня 2013 року «Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», та не віднесена до відповідної категорії посад державних службовців.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 18 червня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року, закрито провадження в даній справі в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Українського центру оцінювання якості освіти та стягнення з Міністерства освіти і науки на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 березня 2014 року до дня поновлення на роботі.

Приймаючи зазначену ухвалу, суд дійшов висновку, що посада директора Українського центру оцінювання якості освіти не пов'язана з проходженням позивачем публічної служби, а тому вищезазначені позовні вимоги не можуть розглядатись в порядку адміністративного судочинства, натомість вимоги про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №241-р про звільнення ОСОБА_2 та визнання дій неправомірними відносяться до юрисдикції адміністративних судів, оскільки є рішенням та діями суб'єкта владних повноважень в розумінні ст.17 КАС України.

Згідно ст.49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України. Акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом.

Згідно параграфу 30 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року №950, акти Кабінету Міністрів з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень. Розпорядження Кабінету Міністрів видаються з питань, зокрема, кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру.

Проекти розпоряджень Кабінету Міністрів з кадрових питань готуються в установленому Кабінетом Міністрів порядку (п.4 параграфа 32 Регламенту Кабінету Міністрів України).

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що розпорядження з кадрових питань, яким в даному випадку є оскаржуване розпорядження Кабінету Міністрів України №241-р від 23 березня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Українського центру оцінювання якості освіти», готуються в установленому Кабінетом Міністрів порядку, а тому колегія суддів дійшла до висновку, що дії Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, Прем'єр-міністра України, Міністра освіти і науки України з підготовки і прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №241-р про звільнення позивача з посади директора Українського центру оцінювання якості освіти та оскаржуване розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року №241-р не можуть розглядатись як дії (бездіяльність) чи рішення суб'єкта владних повноважень в розумінні КАС України, оскільки фактично випливають з трудових правовідносин, безпосередньо пов'язані з дослідженням наявності дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_2 та дотримання роботодавцем процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, оскаржуються позивачем з огляду на порушення її трудових прав, не стосуються порушення будь-яких інших прав, свобод та інтересів позивача, які б свідчили про публічний характер правовідносин, а тому відсутні підстави для розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, зокрема, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В силу п.1 ч.1, ч.2 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

В даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими, а тому не можуть бути віднесені до категорії публічно-правових, оскільки їх виникнення не пов'язано з будь-якими рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єктів владних повноважень, спір з якими виник з трудових правовідносин, в силу п.15 ч.1 ст.3 КАС України діяльність позивача не відноситься до публічної служби, внаслідок чого колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС України провадження у справі має бути закрито, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. При цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.157 КАС України колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити позивачеві, що даний спір відноситься до юрисдикції місцевих загальних судів в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до п.4 ст.198 КАС України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 лютого 2015 року скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.ст.195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 лютого 2015 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, Прем'єр-міністра України, Міністра освіти і науки України, третя особа: Український центр оцінювання якості освіти про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 її право на звернення за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 27 квітня 2014 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Грищенко Т.М.

Лічевецький І.О.