Справа № 820/3470/15
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 квітня 2015 р. № 820/3470/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Панова М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Золотаренко А.П.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у нездійсненні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, обміну посвідки на постійне проживання в Україні, серія НОМЕР_2, у зв'язку із досягненням 45-річного віку; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити обмін ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідки на постійне проживання В Україні, серія НОМЕР_2, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення вимог діючого законодавства безпідставно відмовив йому у заміні посвідки на постійне проживання у зв"язку з досягненням позивачем 45-річного віку.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 128 КАСУ.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечення проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 р., є громадянкою Соціалістичної Республіки В'єтнам.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області на підставі Закону України "Про імміграцію" був наданий дозвіл на імміграцію в Україну, та був документований посвідкою на постійне проживання в Україні ХР 10549 від 06.04.2004 року, в якій відображене місце реєстрації.

Судом встановлено, що 15.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківський області в якої на підставі ст.9 Постанови Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року просив здійснити йому обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45 річного віку та надав усі документи, необхідні для здійснення такого обміну, але відповідач обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні позивачу не здійснив, надавши письмову відповідь за № 4/17526 від 17.09.2014 р., в якій зазначено , що позивачці необхідно особисто прибути до ГУ ДМС України в Харківській області.

Позивач з'явився до Головного спеціаліста Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області Кушнір Н.В. після чого необхідні питання було з'ясовано.

Листом від 06.01.2015 року № 4/129 було надано відповідь в якій зазначено, що перевіркою законності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено, що посвідка видана йому з порушенням вимог Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001р., а саме на момент Закону України_«Про імміграцію» від 07.06.2001р., а саме на момент звернення, а, саме 10.10.2002 положеннями законодавства України не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію відповідно до абзацу четвертого пункту 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію». У зв'язку із цим оформлена громадянину СРВ ОСОБА_3 посвідка серії НОМЕР_3 та видані на її підставі у подальшому посвідки на постійне проживання сери НОМЕР_4, серії НОМЕР_5 підлягають визнанню недійсними та вилученню, тому на теперішній час вирішити питання по суті не є можливим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Пунктом 12 Порядку визначено, що посвідка видається іноземцеві та особі без громадянства під розписку після пред'явлення паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, в якому на останній вільній сторінці проставляється відмітка про отримання посвідки за встановленим МВС зразком, що скріплюється печаткою (за бажанням іноземця та особи без громадянства така відмітка може проставлятися у вкладному талоні).

Пунктом 17 вищезазначеного Порядку передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання за відомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III (далі за текстом - Закон №2491) передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

В силу приписів пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (у редакції, чинній на момент винесення відповідачем оскаржуваного рішення), дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Пунктом 25 цього Порядку визначено, що рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов'язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

Указом Президента України від 06.04.2011 р., № 405/2011 "Питання Державної міграційної служби України" (далі по тексту - Указ № 405/2011) було затверджено Положення про Державну міграційну службу України.

У п.п. 8 п. 4 Указу № 405/2011 визначено, що ДМС України відповідно до покладених на неї завдань здійснює оформлення і видачу іноземцям та особам без громадянства запрошень для в'їзду в Україну, документів для тимчасового перебування або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, студентських квитків студентам із числа іноземців та осіб без громадянства, вилучає ці документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в'їзду в Україну в передбачених законодавством випадках.

Відповідно до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 (надалі по тексту - Порядок) в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, цей Порядок визначає механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25 - і 45 - річного віку згідно п. 9 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України.

Для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15 цього Порядку (п. 16 Порядку).

Пунктом 17 вищезазначеного Порядку передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання);

6) інших випадках, передбачених законами.

Отже, суд звертає увагу на те, що Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в своїй відповіді від 06.01.2015 р. року жодних з вищезазначених підстав не зазначило. Крім того, не вказало на будь-який інший випадок, передбачений законами.

Таким чином, ГУ ДМС України в Харківській області, посилаючись на недійсність посвідки громадянина СРВ ОСОБА_3 (чоловіка позивача) про залишення на постійне проживання в Україні безпідставно відмовило в здійсненні йому обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні, чим порушило права, свободи та законні інтереси позивача, оскільки вилучення справи чоловіка не є підставою, згідно Порядку, для відмови позивачеві в здійсненні обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що при наданні відмови позивачу в обміні посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку із досягненням ним 45-річного віку, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв неправомірно, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 94,128,159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у нездійсненні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, обміну посвідки на постійне проживання в Україні, серія НОМЕР_2, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити обмін ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідки на постійне проживання в Україні, серія НОМЕР_2, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, код 37999628, банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, рахунок 4011) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 61000, АДРЕСА_1) 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. витрат зі сплати судового збору.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАСУ, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2015 року.

Суддя Панов М.М.