Справа № 2а-10038/09/1370
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/9991/65454/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2011 у справі № 2а-10038/08/1370 (5090/10/9104)

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області

третя особа головний державний інспектор сектору КПР відділу оподаткування фізичних осіб Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області Яремчук Олександра Степанівна

про визнання протиправним і скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємцем до суду заявлено позовні про визнання протиправним та скасування рішення від 19.03.2008 № /0, яким до нього державним податковим органом застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 119 900,00 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволені.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, у період з 04.03.2008 по 11.03.2008 працівниками державного податкового органу було проведено виїзну планову перевірку Підприємця з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2005 по 31.12.2007, за підсумками якої складено акт від 11.03.2008. На підставі цього акта та п. 1 ст. 17 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" Державна податкова інспекція прийняла оспорюване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

У ході вказаної перевірки працівниками Державної податкової інспекції було встановлено порушення позивачем п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" внаслідок того, що при наданні послуг у період з 01.01.2005 по 31.12.2007, сума яких за вказаний період склала 23 890,00 грн., Підприємець не використовував реєстратор розрахункових операцій (далі - РРО).

Також судами встановлено, що у період з 01.01.2005 по 31.12.2007 позивач, який на підставі торгового патенту здійснював діяльність по ремонту теле -радіоапаратури, перебував на загальній системі оподаткування, працю найманих працівників не використовував, і під час своєї діяльності крім того, що не застосовував РРО, не застосовував книгу обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) та розрахункові книжки (далі - РК).

Так, основним законом, що визначає правові принципи застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, є Закон України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", згідно з вимогами якого поряд з юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) обов'язок із застосування РРО покладається і на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Відповідно до абзацу 2 ст. 1 розділу першого Закону № 265/95-ВР встановлення іншими законами норм щодо застосування чи незастосування РРО не допускається.

При цьому вищезазначений Закон (ст. 9) містить винятки, згідно з якими окремим особам, у тому числі СПД - фізичним особам, дозволено не використовувати РРО та РК при розрахунках за готівку.

Також відповідно до ст. 10 Закону № 265/95-ВР перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, а також граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), при перевищенні якого застосування реєстраторів розрахункових операцій є обов'язковим, встановлюються Кабінетом Міністрів України за поданням центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної економічної, фінансової політики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 № 1336 "Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" був затверджений Перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування РРО, але з використанням РК та книг обліку розрахункових операцій (далі - КОРО), абз. 4 п. 11 якого РРО не застосовуються при наданні побутових послуг, зокрема, з ремонту радіоелектронної апаратури, побутових машин і приладів структурними підрозділами підприємств і суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до наведеного, розв'язуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених обставин обгрунтовано виходили з того, що позивач звільнений від обов'язку застосовувати РРО, проте зобов'язаний користуватися КОРО та РК, відповідальність за невикористання яких передбачена п. 3 ст. 17 Закону № 265/95-ВР, а не п. 1 ст. 17, згідно якої до позивача застосовані штрафні санкції. Також суди першої та апеляційної інстанції вірно зазначили, що штрафні (фінансово-правові санкції), встановлені законодавчими актами не з питань оподаткування, за своєю суттю є адміністративно-господарськими санкціями, які за визначенням ст. 250 Господарського кодексу України можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяці з дня виявлення порушення, але не пізніше як через рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції відхиляє доводи державного податкового органу, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування законних і обґрунтованих судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2011 у справі № 2а-10038/08/1370 (5090/10/9104) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко