Справа № 815/4979/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4979/14

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пекеджінг Груп Україна» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пекеджінг Груп Україна» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, стягнення надмірно сплаченого державного мита та суми податку на додану вартість,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пекеджінг Груп Україна» (далі - Позивач, ТОВ «Пекеджінг Груп Україна») звернулось до суду з позовом до Південної митниці Міндоходів (далі - Відповідач-1, ПМ Міндоходів), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - ГУДКСУ в Одеській області), в якому просить: визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060001/2014/00474 від 25.07.2014 року; визнати протиправним та скасувати рішення ПМ Міндоходів про коригування заявленої митної вартості товарів №500060001/2014/610160/2 від 25.07.2014 року; стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області надмірно сплачену суму державного мита в розмірі 104,25 грн., надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 2105,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що TOB «Пекеджінг Груп Україна», 03.07.2014 року було укладено контракт з компанією PET RECIKLAZA d.o.o. (Республіка Сербія) з купівлі-продажу 3000 кілограм вторинного поліетилентерефталату (ПЕТ) за ціною 0,7 євро за кілограм.

25.07.2014 року декларантом TOB «Пекеджінг Груп Україна» вищевказаний товар був заявлений до митного оформлення на підставі митної декларації № 500060001/2014/023235. Митне оформлення товару здійснювалось ПМ Міндоходів. Декларантом TOB «Пекеджінг Груп Україна» задекларовано митну вартість вказаного товару згідно із ст. 58 Митного Кодексу України за першим методом (за ціною договору). Для підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору, декларантом було подано до митного оформлення всі необхідні документи відповідно до ст.53 МК України, зокрема: зовнішньоекономічний контракт, інвойс, платіжне доручення, прайс-лист, експортну митну декларацію виробника згідно з якими визначена ціна товару у розмірі 2100 євро, яка відповідає фактично сплаченій Покупцем на користь продавця сумі. На думку Позивача, будь-яких розбіжностей, які впливали б на визначення вартості товару, вказані документи не містять.

Рішеннями ПМ Міндоходів Позивачу, було відмовлено у митному оформлені товарів (впуску) на митну території Україну, за митною вартістю, визначеною за ціною Контракту, про що було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 50006000J/2014/00474 від 25.07.2014 року.

Як умову подальшого митного оформлення ПМ Міндоходів вказано необхідність подання нової митної декларації з урахуванням Рішення про коригування митної вартості № 500060001/2014/610160/2 від 25.07.2014 року, яким ПМ Міндоходів самостійно визначено скореговану вартість товару на рівні 1,1437 євро за кілограм.

Позивачу, не згодному з рішенням про коригування заявленої митної вартості, було запропоновано випустити товар у вільний обіг на умовах передбачених ч.7 ст.55 МК України, тобто зі сплатою митних платежів згідно з митною вартістю товару, визначеною Позивачем, і, додатково, сплати різницю між цією сумою та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною ПМ Міндоходів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.

З метою випуску товару у вільний обіг, Позивачем до держаного бюджету було сплачено 10 302,92 грн. ПДВ, з яких 2105,89 грн. сплачені в якості гарантії, відповідно до розділу X МК України, а також 539,75 грн. 1% ввізного мита, з яких 104,25 грн. сплачені в якості гарантії, відповідно до розділу X МК України.

Позивач вважає, що оскаржувані картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060001/2014/00474 від 25.07.2014 року та рішення про коригування митної вартості № 500060001/2014/610160/2 від 25.07.2014 року ґрунтуються на формальних зауваженнях, які не вплинули на митну вартість товару і не відповідають принципам здійснення митного контролю, передбаченими ст. 318 МК України, а також принципам державної митної справи, переліченим в п.8 МК України.

Крім того, позивач посилався на те, що основним методом визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту є перший метод - за ціною договору (контракту). Позивач вважає, що ним під час митного оформлення та на підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів були надані всі необхідні документи згідно чинного законодавства України в зв'язку з чим оскаржувані рішення щодо коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними і підлягають скасуванню.

Представник Позивача зазначив, що ПМ Міндоходів здійснюючи коригування митної вартості товару відповідно до оскаржуваного рішення № 500060001/2014/610160/2 від 25.07.2014 року не обґрунтовано послалася на відомості, вказані у митній декларації №807100000/2014/026528 від 25.05.2014 року, оскільки товари, задекларовані до митного оформлення згідно декларацій № 500060001/2014/023235 від 25.07.2014 року та №807100000/2014/026528 від 25.05.2014 року мають різні властивості та призначення, а тому не є аналогічними.

Представник ПМ Міндоходів заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, вказаних у письмових запереченнях. В судовому засіданні представник ПМ Міндоходів зазначив, що надані декларантом TOB «Пекеджінг Груп Україна» до митного оформлення документи містили розбіжності, а саме: у банківській довідці про попередню оплату товару №1 від 08.07.2014 року міститься посилання на інвойс, дані про який відсутні у графі 44 вантажної митної декларації; в п.3 наданого до митного оформлення зовнішньоекономічного договору від 03.07.2014 року вказана ціна товару та розмір знижки від ціни, вказаної в прайс-листі, але при розрахунку ціни, виходячи з цих даних виходить ціна, відмінна від вказаної від інвойсі на 0,315 євро; в зовнішньоекономічному договорі від 03.07.2014 року, в комерційному інвойсі №021/14 GP від 14.07.2014 року та в пакувальному аркуші №021/14 G від 14.07.2014 року містяться різні підписи і печатки іноземного контрагента; у довідці про транспортні витрати №303 від 21.07.2014 року, що підтверджує вартість перевезення товару, зазначено номер автомобіля, який не відповідає вказаному у ВМД та відсутні відомості про заміну тягача і витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи.

Частиною 3 ст.53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

В зв'язку з викладеним ПМ Міндоходів зобов'язала Позивача протягом 10 календарних днів надати додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та /або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. Проте, TOB «Пекеджінг Груп Україна» не було надано витребувані документи. Враховуючи не надання витребуваних документів, ПМ Міндоходів була позбавлена можливості застосувати перший метод визначення митної вартості товару - за ціною договору.

Враховуючи викладені обставини та положення ч. 6 ст. 54 МК України, ПМ Міндоходів були правомірно видані рішення про коригування митної вартості товарів №500060001/2014/610160/2 від 25.07.2014 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060001/2014/00474 від 25.07.2014 року.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином та своєчасно про дату, час, місце судового засідання.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Пекеджінг Груп Україна» звернулося до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що між ТОВ «Пекеджінг Груп Україна», як покупцем, та компанією PET RECIKLAZA d.o.o. (Республіка Сербія) як продавцем, було укладено зовнішньоекономічний контракт №03/07/2014 року на поставку товару згідно з п.1. якого продавець продає, а покупець здійснює купівлю вторинної полімерної сировини. Відповідно до п.3 договору асортимент товару та його загальна кількість визначаються сторонами у інвойсі. Ціна товару встановлюється на умовах поставки EXW-Сербія, Меросина. Ціна товару для даного контракту складає 700 євро за тону та включає в себе знижку в розмірі 6,5 % від первісної вартості товару. Загальна сума контракту 100 000 євро.

25.07.2014 року декларантом ТОВ «Пекеджінг Груп Україна» було подано МД № 500060001/2014/023235 на товар «Поліетилентерефталат (ПЕТ) - подрібнені пластівці менш як 10 мм, без вмісту неорганічних компонентів (наповнювачів, барвників, пігментів тощо), що має характеристичну в'язкість - 0,81 мл/г виготовлені з вторинної сировини, гарячої промивки (для виробництва ПЕТ проформ) - 3000 кг/3 ПП мішка, виробник PET RECIKLAZA d.o.o.», торгівельна марка - «PET RECIKLAZA». Згідно п.42 вказаної митної декларації загальна сума за рахунком складає 2 100 євро, згідно п.46 статистична вартість складає 43 549,64 грн.

З метою проведення митного оформлення товару згідно митної декларації № 500060001/2014/025235 декларантом ТОВ «Пекеджінг Груп Україна» було подано до митного органу наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 03.07.2014 року б/н, комерційний інвойс № 021/14 GP від 14.07.2014 року, довідку про передплату №1 від 08.07.2014 року, довідку про транспортні витрати №303 від 21.07.2014 року, прайс-лист від 23.07.2014, пакувальний аркуш №021/14 GP від 14.07.2014 року.

Під час здійснення ПМ Міндоходів контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності, а саме: у банківській довідці про попередню оплату товару №1 від 08.07.2014 року міститься посилання на інвойс, дані про який відсутні у графі 44 ВМД; в п.3 наданого до митного оформлення зовнішньоекономічного договору від 03.07.2014 року вказана ціна товару та розмір знижки від ціни, вказаної в прайс-листі, але при розрахунку ціни, виходячи з цих даних виходить ціна, відмінна від вказаної від інвойсі на 0,315 євро; в зовнішньоекономічному договорі від 03.07.2014 року, в комерційному інвойсі №021/14 GP від 14.07.2014 року та в пакувальному аркуші №021/14 G від 14.07.2014 року містяться різні підписи і печатки іноземного контрагента; у довідці про транспортні витрати №303 від 21.07.2014 року, що підтверджує вартість перевезення товару, зазначено номер автомобіля, який не відповідає вказаному у МД та відсутні відомості про заміну тягача і витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи.

На підставі ч.3 ст.53 МК України митним органом для підтвердження заявленої митної вартості товару було зобов'язано Позивача як декларанта протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. Однак, ТОВ «Пекеджінг Груп Україна» повідомило ПМ Міндоходів про неможливість надання вказаних документів протягом 10 календарних днів, про що Позивачем було вчинено відповідний запис на декларації митної вартості.

На підставі ч.1 ст.55 МК України, ПМ Міндоходів було здійснено коригування митної вартості заявленого Позивачем товару та визначено його вартість в 1,54 доларів США за кг нетто, про що прийняте відповідне рішення №500060001/2014/610160/2 від 25.07.2014 року.

У вказаному рішенні ПМ Міндоходів зазначено, що у митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до ст.ст. 59, 60 МК України неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів.

Відповідно до положень ст.ст. 62, 63 МК України методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості також не могли бути використані, оскільки у митного органу відсутня інформація щодо обчислення вартості, від виробника товарів. Відповідно до п.1 ст.64 МК України, у разі якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58-63 МК України, та оскільки відповідно до п. 2 ст. 58 цього Кодексу використані декларантом відомості не підтверджені документально, митна вартість оцінюваних товарів була визначена з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - GATT) - резервним методом.

З аналізу цін бази даних ЄАІС митного органу було встановлено, що рівень митної вартості подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже завершено є більшим (митна декларація №807100000/2014/026528 від 25.06.2014 року).

На підставі зазначеного рішення про коригування митної вартості товару ПМ Міндоходів була винесена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060001/2014/00474 від 25.07.2014 року. З метою випуску товару у вільний обіг, Позивачем до держаного бюджету було сплачено 10302,92 грн. ПДВ, з яких 2105,89 грн. сплачені в якості гарантії, відповідно до розділу X МК України, а також 539,75 грн. 1% ввізного мита, з яких 104,25 грн. сплачені в якості гарантії, відповідно до розділу X МК України.

Не погоджуючись із вищевказаними рішенням ПМ Міндоходів про коригування митної вартості товару та прийнятою карткою відмови, Позивач оскаржив їх до суду.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно положень ч.ч. 1, 3, 6 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. У разі якщо документи, подані на підтвердження митної вартості товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Як встановлено ч.ч. 1-4 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу. Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно вимог ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. Митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару.

У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені Митним кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку у митного органу виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявлення Позивачем митної вартості товару.

Так, в поданих до митного оформлення документах було виявлено розбіжності, а саме: у банківській довідці про попередню оплату товару №1 від 08.07.2014 року міститься посилання на інвойс, дані про який відсутні у графі 44 ВМД; в п.3 наданого до митного оформлення зовнішньоекономічного договору від 03.07.2014 року вказана ціна товару та розмір знижки від ціни, вказаної в прайс-листі, але при розрахунку ціни, виходячи з цих даних виходить ціна, відмінна від вказаної від інвойсі на 0,315 євро; в зовнішньоекономічному договорі від 03.07.2014 року, в комерційному інвойсі №021/14 GP від 14.07.2014 року та в пакувальному аркуші №021/14 G від 14.07.2014 року містяться різні підписи і печатки іноземного контрагента; у довідці про транспортні витрати №303 від 21.07.2014 року, що підтверджує вартість перевезення товару, зазначено номер автомобіля, який не відповідає вказаному у МД та відсутні відомості про заміну тягача і витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи.

Таким чином, ПМ Міндоходів мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та діяла у відповідності до вимог ст. 53 МК України.

Разом з тим, відповідно до наведених законодавчих норм, ПМ Міндоходів надавала Позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи корегування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак, Позивачем не використано надані митницею можливості щодо підтвердження заявленої митної вартості чи узгодження з митницею митної вартості спірного товару, не надав обґрунтувань щодо неможливості надання додаткових документів. При цьому, інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, щодо узгодження митної вартості товару із декларантом, законодавчими нормами не передбачено.

Оскільки декларантом не були виконані вимоги митного органу щодо надання додаткових документів для встановлення митної вартості товару, дії митниці при визначенні митної вартості зазначених товарів за методами, визначеними МК України, були правомірними, здійсненні виключно в межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а прийняті нею рішення є обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів враховує той факт, що у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів ПМ Міндоходів послідовно доведено неможливість застосування попередніх методів.

Так, у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №500060001/2014/610160/2 від 25.07.2014 року зазначено, що митна вартість імпортованого товару не могла бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів які імпортуються (вартість операції) відповідно до вимог ст.58 МК України в зв'язку з тим, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості в результаті аналізу поданих для підтвердження митної вартості документів виявлено, що документи містять розбіжності та неточності. Митна вартість товару заявленого за МД № 500060001/2014/023235 від 25.07.2014 року не могла бути визначена за другорядними методами відповідно вимог ст.ст. 59 60, 62, 63 МК України та з огляду на відсутність підтвердження декларантом зазначених ним відомостей документально та у зв'язку із відсутністю інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, відсутності інформації щодо обчислення вартості, наданої виробником.

Використавши усі попередні методи, працівники відділу митних платежів дійшли до висновку про те, що митна вартість оцінюваного товару має бути визначена з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями GATT.

Відповідно до положень п. 2 (а, b) ст. VII GATT, оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару. Під «дійсною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальному ході торгівлі в умовах вільної конкуренції. Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Наказом Державної митної служби України № 362 від 13.07.2012 року затверджені Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України (далі - Рекомендації). Відповідно до розділу 5 Рекомендацій під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовуються такі джерела інформації як спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України (ЄАІС ДМСУ); інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю та інші.

Використання митним органом бази даних ЄАІС Міндоходів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості передбачене ст.ст. 31, 33, 362 і 363 МК України.

З метою забезпечення повноти оподаткування, на підставі аналізу бази даних ЄАІС Міндоходів встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, а саме - 1,54 доларів США за кг нетто (митна декларація №807100000/2014/026528 від 25.06.2014 року). Дослідивши вказану митну декларацію №807100000/2014/026528 від 25.06.2014 року суд зазначає, що заявлений за нею до митного оформлення товар: складні поліефіри (поліестери) у первинних формах (гранули): поліетилентерефталат, що має характеристичну в'язкість менше 78 мл/г за своїм описом та кодом є аналогічним товару, заявленому Позивачем до митного оформлення на підставі митної декларації № 500060001/2014/025235.

Судом першої інстанції вірно зазначено про те, що Позивач, посилаючись на відмінність властивостей і призначення товару, митне оформлення якого здійснювалось за митними деклараціями № 500060001/2014/025235 та №807100000/2014/026528, не надав суду жодного доказу наявності таких відмінностей.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи рішення про визначення митної вартості товарів, що були заявлені Позивачем до декларування, ПМ Міндоходів діяла в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства, рішення митниці відповідають вимогам ч.2 МК України щодо їх змісту, підстав для скасування оскаржуваних Позивачем картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та рішення про коригування митної вартості товарів не вбачається.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету України сум надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Згідно положень ст.ст. 57, 58 МК України питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Суди не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ або ввізного мита, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості та підміняти митний орган.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.12.2013 року у справі № 21-439а13 за позовом приватного підприємства «СПС» до Харківської обласної митниці, Головного управління Державного казначейства України в Харківській області, за участю прокурора Київського району міста Харкова, про визнання протиправним і скасування рішення, стягнення суми, яка, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України, є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ч.1 ст.301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Згідно вимог п.п. 43.3, 43.4 ст.43 Податкового Кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що Позивачем не було надано доказів звернення до органів доходів і зборів із заявою про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що ПМ Міндоходів повністю доведено правомірність прийнятих нею рішень, а вимоги ТОВ «Пекеджінг Груп Україна» є необґрунтованими, у зв'язку з чим судом першої інстанції вірно визначено необхідність відмови у задоволенні позовних вимог

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Апелянт свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пекеджінг Груп Україна» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 23.04.2015 року.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян

Суддя: О.І. Шляхтицький