Справа № 826/13107/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроіндекс-Експо» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом була проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Євроіндекс-Експо» (код за ) по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «МІКАС ПЛЮС» () за період 2013-2014 рр., щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податків, за результатами якої складено Акт № 1276/22-13/34532427 від 05.08.2014 р. (далі - Акт № 1276/22-13/34532427).

Вказаною перевіркою встановлено порушення наступних вимог: п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на суму 2 086 287 грн.; п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 230 917 грн.

21.08.2014 року ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, на підставі Акта перевірки № 1276/22-13/34532427, прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до абз. «б» п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) за порушення п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України визначено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 3 129 431,00 грн.

21.08.2014 року ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, на підставі Акта перевірки № 1276/22-13/34532427, прийняла податкове повідомлення-рішення форми № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до абз. «б» п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) за порушення п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України визначено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток підприємств на загальну суму 2 788 647,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями та діями податкового органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд визнати такі дії протиправним та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, мотивуючи свою позицію наступним.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З сукупного аналізу підпунктів 14.1.18, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.п. 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вбачається, що бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, у провадженні першого відділу KP СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 21.03.2014 p., за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.27, ч.З ст.212 КК України, яке порушено відносно посадових осіб компанії ТОВ «МІКАС ПЛЮС».

У ході досудового розслідування встановлено, що протягом 2013 - 2014 років невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи від імені ТОВ «МІКАС ПЛЮС», на території міста Києва, здійснювали пособництво в ухиленні від сплати податків підприємствам реального сектору економіки, в тому числі і ТОВ «ЄВРОІНДЕКС- ЕКСПО».

У відповідності до реєстраційних документів, директором ТОВ «МІКАС ПЛЮС» значиться громадянка ОСОБА_3.

В рамках кримінального провадження працівниками KP СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві була допитана в якості свідка гр. ОСОБА_3, яка повідомила слідству, що підприємство ТОВ «МІКАС ПЛЮС» було зареєстроване на її ім'я за грошову винагороду, фінансово-господарську діяльність вона ніколи здійснювала від імені даного підприємства та не мала наміру здійснювати. Банківські рахунки вказаного підприємства не відкривала та не керувала ними, нікого на це не уповноважувала. Жодних документів, що свідчать про вінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «ЄВРОІНДЕКС-ЕКСПО» не готувала та не підписувала, товарів, робіт, послуг в адресу ТОВ «ЄВРОІНДЕКС-ЕКСПО» не поставляла та не надавала.

Таким чином, гр. ОСОБА_3, яка являється директором TOB «МІКАС ПЛЮС», заперечує свою причетність до здійснення фінансово-господарської діяльності вищевказаної компанії, а також заперечує взаємовідносини з ТОВ «ЄВРОІНДЕКС- ЕКСПО» та підписання будь-яких документів з даною компанією.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, підприємства, податкові накладні яких стали підставою для формування податкового кредиту, зареєстровані в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України і Реєстрі платників податку на додану вартість за зверненням невстановлених осіб від Імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, отже, виписані від їх імені податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Враховуючи судову практику та показання посадової особи (директора) ТОВ «МІКАС ПЛЮС» гр. ОСОБА_3 про непричетність до діяльності даної компанії, судова колегія приходить до висновку, що взаємовідносини між ТОВ «ЄВРОІНДЕКС-ЕКСПО» та ТОВ «МІКАС ПЛЮС» не носять реального характеру, документи, які підписані гр. ОСОБА_3 не є належними та допустими доказами по справі.

Разом з тим слід відмітити, ТОВ «МІКАС ПЛЮС», іменоване далі «Виконавець», в особі директора ОСОБА_3, яка діє на підставі Статуту, з однієї Сторони, та ТОВ «ЄВРОІНДЕКС- ЕКСПО», іменоване далі «Замовник», в особі директора ОСОБА_4, який діє на підставі Статуту, з другої Сторони, разом - Сторони, уклали наступні договори:

Договір № 11/12-01 від 11.12.2012 р., предметом якого є комплекс послуг, пов'язаних з виготовленням або розповсюдженням поліграфічної продукції рекламного змісту або оформленням виставок, проведених Замовником.

Договір № 10/01 від 10.01.2013 р., предметом якого є комплекс послуг, пов'язаних з проектуванням і розробкою планів експозиції, проектів на виставці «Франчайзин 2013» та На виставці «В2В Show2013», створення фрагментів експозицій, виготовлення, монтаж і демонтаж стендів і благоустрою виставок «Франчайзин 2013» та «В2В Show2013», в подальшому ВИСТАВКА».

Договір № 10/01-01 від 10.01.2013 р., предметом якого є комплекс послуг, зв'язаних з проектуванням і розробкою планів експозиції, проектів на виставці «Elcom 2013», створення фрагментів експозицій, виготовлення, монтаж і демонтаж стендів і благоустрою виставок «Elcom 2013», в подальшому «ВИСТАВКА».

Договір № 8/13 від 08.07.2013 р. предметом якого є комплекс послуг, зв'язаних з проектуванням і розробкою планів експозиції, проектів на виставці «Безпека 2013», створення фрагментів експозиції, виготовлення, монтаж і демонтаж стендів і благоустрою виставок «Безпека 2013», в подальшому «ВИСТАВКА».

Договір № 10/12-13 від 10.12.2013 р. предметом якого є комплекс послуг, зв'язаних з проектуванням і розробкою планів експозиції, проектів на виставці «Франчайзинг 2014» та на виставці «В2В Show2014», виготовлення елементів, проектів і оформлення експозиції, монтаж і демонтаж стендів і благоустрою виставок «Франчайзинг 2014» та «В2В Show2014», в подальшому «ВИСТАВКА».

Враховуючи предмети вказанів договорів, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем надавались специфічні послуги, які, на думку чуду, потребують спеціальних знань та кваліфікації.

Апелянт наголошує, що з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин і перевірки можливості здійснення послуг, які передбачені умовами договорів між ТОВ «МІКАС ПЛЮС» та ТОВ «ЄВРОІНДЕКС-ЕКСПО» Відповідачем було використано інформацію, яка міститься в АІС «Податковий блок».

Відповідно до АІС «Податковий блок», Відповідачем було використано податкові розрахунки сум доходу, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, і сум утриманих з них податків за формою 1 ДФ за періоди 1, 2, 3, 4 квартали 2013 р. (далі - форма 1- ДФ). Згідно даних форми 1-ДФ у компанії ТОВ «Мікас Плюс» працювала лише одна особа - директор ОСОБА_3

Крім того, дане підтверджується також звітністю за формою Д4 (звіт про суми нарахованої заробітної плати за 2013 -2014 рр.), яка подавалася компанією ТОВ «Мікас Плюс». В даній звітності зазначено, що заробітна плата виплачувалася лише одній особі, тобто одному працівникові вищевказаної компанії. Жодної інформації щодо найманих працівників не міститься у вищевказаних документах, а також не було надано Позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що у ТОВ ТОВ «Мікас Плюс» відсутній кваліфікований персонал для надання послуг пов'язаних з проектуванням і розробкою планів експозиції, проектів на виставці, тощо, які передбачені умовами договорів.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Вказаної позиції дотримується Вищий адміністративний суд України (лист від 02.06.2011 № 742/11/13-11).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні спірного судового рішення було неповно з'ясовано фактичні обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справ та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

П О С ТА Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року - скасувати, та постановити нову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроіндекс-Експо» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.