Справа № 826/20718/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 квітня 2015 року № 826/20718/14

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київтрансбуд"
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київтрансбуд" (далі - ТОВ "Київтрансбуд", позивач) звернулось до суду з вимогами про визнання протиправними та скасування податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 12 серпня 2014 року № та від 12 серпня 2014 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу про порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України щодо заниження суми податку на додану вартість є необґрунтованими, оскільки задекларовані суми податкового кредиту сформовані позивачем на підставі податкових накладних, складених у день виникнення податкових зобов'язань продавця, за рахунок сум податку на додану вартість, фактично сплачених постачальнику при придбанні послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача, що відповідає вимогам чинного законодавства з питань оподаткування, зокрема пунктам 198.1, 198.3 ст. 198 та статті 201 Податкового кодексу України. Також позивач вважає безпідставними посилання відповідача на порушення ним п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України щодо заниження податку на прибуток за період 2013 рік у розмірі 7 125,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи, проте направив до суду письмові заперечення. В якості безпідставності позовних вимог відповідач зазначив, що при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним податковим законодавством. Зокрема, відповідач посилається на вирок Шевченківського районного суду від 24.09.2013 року, яким встановлено, що у липні 2012 року ОСОБА_1 вступив у попередню змову з невстановленими слідством особами та запропонував ОСОБА_2 зареєструвати на ім'я останнього в органах державної влади суб'єкт підприємницької діяльності - юридичну особу ТОВ «Старксервіс» з яким позивач в подальшому мав господарські відносини, а тому відповідач вказує про нереальність укладених між позивачем та ТОВ «Старксервіс» договорів про надання послуг № 2803/18, 2803/19, № 2803/20 у зв'язку з чим вважає, що ТОВ "Київтрансбуд" необґрунтовано занижено суму податку на додану вартість та податку на прибуток.

07.04.2015 року в судовому засіданні з урахуванням положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи згідно з нормами пп. 75.1.2, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ст. 79 Податкового кодексу України та на підставі Наказу щодо проведення позапланової документальної невиїзної перевірки від 09.07.2014 року та службового посвідчення, головним державним ревізором-інспектором, радником податкової та митної справи III рангу, відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - Мережка С. О. проведена позапланова невиїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Київтрансбуд" з питань фінансово-господарських відносин з платником податків ТОВ «Старксервіс» їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.02.2013 по 28.02.2013 року, за результатами якої складений Акт від 22.07.2014 року № 5653/26-51-22-01/34475152 (далі - Акт перевірки від 22.07.2014 року № 5653/26-51-22-01/34475152).

В ході проведення вказаної документальної перевірки перевіряючим отримано договори від 28.02.2013 № 2803/20 року про надання консультації з роботи на персональних комп'ютерах, № 2803/19 року про надання інформаційно-консультаційних послуг, № 2803/18 про надання юридичних послуг, Акти здачі-прийняття робі (надання послуг) та податкові накладні. Також в Акті перевірки від 22.07.2014 року № 5653/26-51-22-01/34475152 зазначається, що до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві надійшов лист ГУ Міндоходів у м. Києві від 27.05.2014 року № 7342/7/26-15-22-12-07 «про відпрацювання підприємств - вигодонабувачів» у рамках виконання контрольного завдання Міндоходів України від 09.04.2014 року № 8230/7/99-22-04-030-17, а саме вирок Шевченківського районного суду від 24.09.2013 по справі №761/22932/13-К у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України щодо особи, яка причетна до створення та незаконної діяльності ТОВ «Старксервіс». А тому враховуючи, що доведено вину особи, яка запропонувала ОСОБА_2 стати засновником ТОВ «Старксервіс», у вчиненні кримінального правопорушення відповідач прийшов до висновку, що фінансово-господарська діяльність ТОВ "Київтрансбуд" здійснювалась поза межами правового поля без мети досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, у зв'язку з чим відповідачем встановлено порушення ТОВ "Київтрансбуд" вимог податкового законодавства в частині заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

За результатами дослідження наданих позивачем до перевірки документів, а також наявності вироку Шевченківського районного суду від 24.09.2013 працівник відповідача прийшов до висновку, що перевіркою не підтверджується реальність проведення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Старксервіс».

Тому при перевірці правильності нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість перевіркою встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України у зв'язку з чим позивачем занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 7 50,00 грн., а саме по періодам: лютий 2013 року на суму - 7 500,00 грн. Крім того, перевіркою встановлено порушення 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України у зв'язку з чим позивачем занижено податок на прибуток за період 2013 рік у розмірі 7 125,00 грн.

12 серпня 2014 року ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві підставі Акту перевірки від 22.07.2014 року № 5653/26-51-22-01/34475152 винесено податкове повідомлення-рішення № яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 11 250,00 грн. (7500 грн. - за основним платежем та 3750 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) та податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 10687,50 грн. (7 125 грн. - за основним платежем та 3562,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач скористався процедурою адміністративного оскарження до Головного управління Міндоходів у м. Києві та Державної фіскальної служби України. За наслідками розгляду скарг ТОВ "Київтрансбуд" рішеннями Головного управління Міндоходів у м. Києві від 17.10.2014 року № 10628/10/26-15-10-06-15 та Державної фіскальної служби України від 12.12.2014 року № 8582/6199-99-10-01-01-25 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги позивача без задоволення.

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «витрати» - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Відповідно до п 138.1 ст. 138 цього Кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Порядком заповнення податкової накладної, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011р. № 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071, (який набрав чинності 16 грудня 2011 року та втратив чинність 01 березня 2014 року).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При цьому у листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011р. № 1936/11/13-11).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно норм до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення) яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11.

В ході судового розгляду встановлено, що 28.02.2013 року між ТОВ "Київтрансбуд" та ТОВ «Старксервіс» укладено ряд договорів про надання послуг, а саме:

- Договір № 20803/20 про надання консультації з роботи на персональних комп'ютерах відповідно до умов якого ТОВ "Київтрансбуд" (Замовник) доручає, а ТОВ «Старксервіс» (Виконавець) зобов'язується надати відповідні консультації з роботи на персональних комп'ютерах працівників, а Замовник зобов'язується в порядку та на умовах втзначених цих договором прийняти та оплатити вартість цих, яка складає 15 000,00 грн., в т. ч. ПДВ 2500,00 грн. Розрахунки вказаним за Договором проводяться у безготівковій формі.

- Договір № 2803/19 про надання інформаційно-консультаційних послуг згідно умов якого ТОВ "Київтрансбуд" (Замовник) в порядку та на умовах, визначених Договором дає завдання, а ТОВ «Старксервіс» (Виконавець) зобов'язується відповідно до завдання Замовника надавати йому інформаційно-консультаційні послуги в обсягах та на умовах, визначених Договором. Також Договором передбачено, що Замовник виплачує Виконавцю винагороду в розмірі 15 000,00 грн.

- Договір № 2803/18 про надання юридичних послуг відповідно до умов якого ТОВ "Київтрансбуд" (Замовник) дає завдання ТОВ «Старксервіс» (Виконавець) та зобов'язується оплатити послуги, а Виконавець зобов'язується відповідно до завдання Замовника надавати юридичні послуги. За послуги надані виконавцем Замовник перераховує на його розрахунковий рахунок оплату, яка становить 15 000,00 грн. в т ч. ПДВ 2500,00 грн.

На підтвердження факту виконання умов вищевказаних позивачем надано суду копії податкових накладних, а саме:

- № 624 від 28.02.2013 року на загальну суму з ПДВ 15 000,00 грн.

- № 623 від 28.02.2013 року на загальну суму з ПДВ 15 000,00 грн.

- № 622 від 28.02.2013 року на загальну суму з ПДВ 15 000,00 грн.

Також позивачем було надано копії Актів здачі-прийняття робіт №№586, 585, 584 та копії реєстрів оплачених платіжних доручень від 28.03.2013 та від 13.03.2013 року.

В листі ВАСУ від 02.06.2011 № 742/11/13-11 зазначено, що адміністративні суди повинні перевіряти фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо, наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

За результатами дослідження вище перелічених первинних документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

При цьому, відповідачем не надано доказів відсутності у контрагента позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання описаного вище правочину, зокрема того, що вказане підприємство не було зареєстроване в якості платника податку на додану вартість або того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована в період укладення і виконання спірного правочину. Відтак, наявні в матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі якої позивач сформував податковий кредит за звітний період липень, серпень 2014 року, відповідають вимогам, встановленим ст. 201 ПК України.

Посилання відповідача на наявність вироку Шевченківського районного суду від 24.09.2013 по справі №761/22932/13-К, яким встановлено порушення ОСОБА_1 ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України та притягнуто до відповідальності, як на безспірний факт нереальності вчинених між позивачем та ТОВ «Старксервіс» операцій, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 72 КАС України установлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок.

Також, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду, оскільки норма ч.4 ст. 72 КАС України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до адміністративної відповідальності), а не щодо інших осіб.

Крім того, в листі Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 № 2379/12/13-12 передбачено, що обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Таким чином з врахуванням викладеного суд зазначає, що порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про фіктивність або нереальність відповідних господарських операцій, які вчинялися саме юридичною особою - ТОВ «Старксервіс».

За таких обставин, суд прийшов до висновку

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в його ухвалі від 10.10.2012р. за № К-24491/10, "за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань".

З тексту Акта перевірки позивача не вбачається фактів недекларування та несплати як ТОВ "Київтрансбуд", так і його контрагеном сум податку на додану вартість та податку на прибуток за наслідками спірних господарських операцій.

Також, в ході розгляду даної справи в суді відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ "Київтрансбуд" та ТОВ «Старксервіс».

З урахуванням того, що по справі було встановлено реальне здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових накладних, виданих зареєстрованими платниками податку на додану вартість, суд дійшов висновку про протиправність донарахування позивачу сум податку на додану вартість та податку на прибуток, та відповідно застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 12 серпня 2014 року № , № .

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправними і скасувати спірні податкові повідомлення-рішення від 12 серпня 2014 року № , № .

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київтрансбуд" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 12 серпня 2014 року № та від 12 серпня 2014 року № .

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда