Справа № 804/3290/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 р. Справа № 804/3290/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Конєвої С.О. Панченко Я.І. ОСОБА_3, ОСОБА_4 Петренко Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Верхньодніпровської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.02.2015р., -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звернувся з позовом до Верхньодніпровської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області та просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.02.2015р. про застосування штрафних санкцій на загальну суму 147106,75 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовими особами Головного управління Міндоходів у Полтавській області була проведена перевірка місця здійснення підприємницької діяльності позивача, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за результатами якої був складений акт від 16.01.2015р. за висновками якого податковою інспекцією було встановлено порушення позивачем п.35 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньчного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: зберігання алкогольних напоїв у місці не внесеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання за що до позивача були застосовані штрафні санкції за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням у сумі 147106,75 грн. Позивач не погоджується з вказаним вище податковим повідомленням-рішенням, вважає застосування штрафних санкцій неправомірним з огляду на те, що за вказаною у акті адресою у позивача знаходиться не тільки місце зберігання, а й місце торгівлі, а місце торгівлі вносити до Єдиного державного реєстру не потрібно згідно до ст. 15,18 вищенаведеного Закону. Про зазначені факти позивач повідомляв у своїх поясненнях, де зазначав, що вказаний склад використовується позивачем для зберігання та реалізації алкогольної продукції. За викладеного,позивач вважає, що відповідачем не підтверджений належними та допустимими доказами факт зберігання позивачем алкогольних напоїв в місці зберігання не внесеному до Єдиного реєстру.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що 16.01.2015р. працівниками Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області у присутності позивача було проведено фактичну перевірку складу за адресою: АДРЕСА_1, який використовується позивачем відповідно до договору суборенди від 01.01.2015р., у ході якої було встановлено зберігання позивачем алкогольних напоїв з метою їх подальшої реалізації в місцях не внесених до Єдиного державного реєстру згідно переліку алкогольних напоїв на суму 147106,75 грн., а також встановлено, що у позивача відсутня ліцензія на право здійснення роздрібної та оптової торгівлі алкогольними напоями, що є порушенням вимог ч. 35 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньчного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» За вказані порушення ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньчного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 100% вартості товару, який знаходиться в місці зберігання, яке не внесено до Єдиного державного реєстру, у зв'язку з чим представник відповідача вважає,що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом у ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_6 зареєстрований як фізична особа-підприємець 30.07.2013р. з адресою:АДРЕСА_2, перебуває на обліку як платник податків та обов'язкових платежів до бюджету у Верхньодніпровській об'єднаній Державній податковій інспекції ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області з 31.07.2013р., що підтверджується копією виписки з ЄДРПОУ від 06.08.2014р. та спеціальним витягом з ЄДРПОУ станом на 03.03.2015р. (а.с. 8, 16-17).

16.01.2015р. працівниками Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області на підставі наказу від 15.01.2015р. №15, направлень №63,64 від 15.01.2015р. була проведена перевірка складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який використовується позивачем за договором суборенди від 01.01.2015р. за результатами якої був складений акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами від 16.01.2015р. за висновками якого було встановлено порушення позивачем ч.35 ст. 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньчного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: зберігання алкогольних напоїв з метою реалізації в місцях, не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання (а.с.11-13).

Також 16.01.2015р. позивач надав письмові пояснення до акту перевірки, у яких зазначив, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться його склад, в якому зберігаються та реалізовуються алкогольні напої, при цьому, позивач від отримання акту відмовився, що підтверджується копією відповідних пояснень та копією акту про відмову від отримання від 17.01.2015р. №16-4-21- (а.с.10, 61-62).

На підставі вказаного вище акту перевірки, податковою інспекцією 02.02.2015р. було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» №000142102 за яким до позивача за порушення ч.35 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньчного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» було застосовану штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у сумі 147106,75 грн. (а.с.10).

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому розгляді справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо здійснення реалізації алкогольними напоями, зберігання алкогольних напоїв суб'єктами господарювання врегульовані Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньчного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995р. ( далі - Закон №481) та Порядком ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання, затвердженого наказом ДПА України від 28.05.2002р. № 251 ( далі - Порядок №251).

Так, згідно ст.1 вказаного Закону №481 встановлено,що:

- місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів - без обмеження площі, для алкогольних напоїв - торговельною площею не менше 20 кв. м, обладнане електронними контрольно-касовими апаратами (незалежно від їх кількості) або де є товарно-касові книги (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів;

- місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання;

- Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників;

- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до ч.35 ст.15 Закону №481, зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

При цьому, за приписами ч.38 ст.15 Закону №481 визначено, що суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Системний аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вносять до Єдиного державного реєстру лише місця зберігання алкогольних напоїв, при цьому, місце здійснення торгівлі алкогольними напоями не є місцем зберігання, а тому місце здійснення торгівлі не вноситься до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними у матеріалах справи документами, позивач використовує два приміщення загальною площею 90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з метою здійснення підприємницької діяльності на підставі договору суборенди (піднайму) нежитлового приміщення № 5 від 01.01.2015р. укладеного між ПП «Сула-2009» та позивачем, що підтверджується копією договору та копією акту приймання-передачі від 01.01.2015р. (а.с.24-28,54-58).

В той же час, матеріалами справи, підтверджено факт того, що вказане приміщення використовується у якості складу та працівниками податкової інспекції проводилася фактична перевірка саме складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який використовує позивач, що підтверджується змістом акту перевірки від 16.01.2015р., поясненнями позивача від 16.01.2015р. до акту перевірки (а.с.11-13).

У судовому засіданні представники позивача посилалися на те, що у вказаному приміщенні складу позивач здійснює торгівлю алкогольними напоями на підтвердження чого представниками позивача надано копію книги обліку доходів позивача та копії розхідних накладних №533 від 04.01.2015р., №536 від 12.01.2015р., №537 від 16.01.2015р., №535 від 08.01.2015р., №534 від 04.01.2015р. (а.с.45-53).

Між тим, судом зазначені документи не можуть бути прийняті як належні докази стосовно того, що склад за адресою: АДРЕСА_1 є місцем торгівлі алкогольними напоями позивача, оскільки зазначені вище документи не є належними доказами у розумінні ст.69-70 Кодексу адміністративного судочинства України, які підтверджують, що вказаний вище склад є місцем торгівлі алкогольними напоями позивача, оскільки копія книги доходів позивача не містить посилань на місце торгівлі позивача - АДРЕСА_1, а також позивачем не надано і відповідної ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Будь-яких інших доказів, які б свідчити про те, що склад за адресою: АДРЕСА_1 є місцем торгівлі позивача, представниками позивача у ході судового розгляду надано не було.

Також не надано було представниками позивача і жодних доказів, які б свідчили про відсутність порушень, які були виявлені працівниками податкового органу у ході проведення фактичної перевірки.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і ч.1 статті 71 КАС України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини на яких ґрунтуються вимоги та заперечення позивача.

Таким чином, представники позивача у ході судового розгляду справи не надали відповідних доказів на підтвердження того, що склад, який використовується позивачем для підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 є місцем торгівлі алкогольними напоями, а не місцем зберігання алкогольних напоїв, не надано суду і доказів наявності у позивача ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за вказаною адресою.

Між тим, представником відповідача надано належні до допустимі доказами, які свідчать про порушення позивачем вимог ст.15 Закону №481, а саме: відсутність ліцензії на здійснення торгівлі алкогольними напоями, не внесення місця зберігання алкогольних напоїв (складу по АДРЕСА_1) до Єдиного державного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, які не спростовані представниками позивача належними доказами у ході судового розгляду справи.

Згідно ст. 17 Закону №481 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Отже, за порушення вимог ст.15 Закону №481 суб'єкти господарювання притягуються до відповідальності у вигляді застосування штрафу у розмірі, встановленому статтею 17 вказаного вище Закону.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши, з урахуванням ч.3 ст.2 вказаного вище Кодексу, дії відповідача у ході прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 02.02.2015р. прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв'язку з чим у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправним та скасування вищевказаного оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

За викладених обставин, позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 02.02.2015р. не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що рішення прийнято на користь суб'єкта владних повноважень, у зв'язку з чим судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з державного бюджету відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

За таких обставин, враховуючи відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з позивача в дохід Державного бюджету України - решту судового збору у розмірі 3618 грн. 79 коп.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12,71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Верхньодніпровської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.02.2015р. - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України - решту судового збору у розмірі 3618 грн. 79 грн. (три тисячі шістсот вісімнадцять грн. 79 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 13.04.2015р.

Суддя С.О. Конєва