Справа № 819/2065/14-а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 р. Справа № 876/10821/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника позивача: Алексенка С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стимул» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стимул» до Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

18.09.2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про арешт коштів боржника від 20.12.2011 року у виконавчому провадженні №30139837 про стягнення з ТзОВ «Стимул» 175 033,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони не можуть реалізувати своє право на ліквідацію юридичної особи ТзОВ «Стимул», оскільки для проведення державної реєстрації ліквідації юридичної особи необхідно закрити банківські рахунки на які відповідачем накладено арешт.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі покликається на те, що зняття арешту з коштів на рахунках ТзОВ «Стимул» надасть можливість здійснити закриття рахунків та відповідно завершити здійснення державної реєстрації припинення платника податків.

У ході апеляційного розгляду представник апелянта Алексенко С.Л. надав пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативно-правовими актами України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Згідно з ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні у ВДВС Тернопільського РУЮ перебував наказ №8/39/5022-690/2011, виданий 28.11.2011 року Господарським судом Тернопільської області, про стягнення з ТзОВ «Стимул» на користь ТзОВ «Агроград» 159 098, 90 грн.

За даним виконавчим документом було відкрито провадження надано строк для добровільного виконання.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням даного наказу відповідачем 20.12.2011 року винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №30139837.

Згідно даної постанови встановлено, що в добровільний термін виконавчий документ не виконаний. На підставі ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 15 909, 89 грн. та на підставі ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 25 грн. Згідно повідомлення №53938/7/29-01 від 09.12.2011 року ТОДПІ з боржником зареєстровані рахунки в фінансових установах. Ураховуючи викладене державний виконавець на підставі рішення суду та постанов наклав арешт на кошти у межах суми 175 033, 79 грн., що містяться на рахунках в банках. (а.с.7)

27.02.2013 року на підставі п.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Рішенням загальних зборів засновників ТзОВ «Стимул» 16.08.2014 року прийнято рішення про добровільну ліквідацію підприємства без правонаступництва.

Листом від 18.08.2014 року Позивач інформував ДВС про добровільну ліквідацію підприємства без правонаступниптва та просив зняти накладений арешт на поточні розрахункові рахунки підприємства.

Однак листом від 08.09.2014 року Відповідач відмовив у задоволенні клопотання та рекомендував для вирішення питання зняття арешту звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті

Згідно ч.1, 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Керуючись вищенаведеним відповідачем й прийнято оскаржувану постанову, якою накладено арешт на кошти боржника.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Дана норма передбачає випадки коли арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження, однак і передбачено випадки коли це здійснити не можна, а саме випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Згідно вищенаведеного колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, про те, що у відповідача були всі законні підстави для відмови у скасуванні постанови про арешт коштів боржника від 20.12.2011 року у виконавчому провадженні №30139837 про стягнення з ТзОВ «Стимул» 175 033,79 грн., оскільки з останнього не стягнуто виконавчий збір.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стимул» залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року у справі №819/2065/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний