Справа № 2а-3612/09/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/44012/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 16.04.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Державної акціонерної компанії „Хліб України" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012

у справі № 2а-3612/09/2670

за позовом Державної акціонерної компанії „Хліб України"

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної

податкової служби

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Державна акціонерна компанія „Хліб України" звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби (правонаступник - Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві) про визнати недійсним податкового повідомлення - рішення № /0 від 06.03.2009.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2011 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 по 30.06.2008 та складено акт № 110/23-9/20047943.

За результатами перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 06.03.2009, яким визначено позивачу податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 1568212 грн.: 1033938 грн. основний платіж та 534274 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Судами встановлено, що в вересні 2008 року позивачем проведено коригування податкових зобов'язань по податку на додану вартість згідно розрахунку № 68 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №218 від 21.02.2006.

Причина коригування зазначена у графі 2 Розрахунку - зміна кількості у графі 5 Розрахунку зазначена кількість товару 4457,506 тон, що підлягало коригуванню, загальна сума відкоригованих обсягів поставки 4531990, 93 грн. податкового зобов'язання, що зменшено товариством 906398, 19 грн.

Податкова накладна № 218 була виписана 21.02.2006 позивачем як платником податку Продавцем, для особи, Покупець, Nordbank, Німеччина, яка не є платником податку.

Податкова накладна №218 виписана на поставку пшениці 3 класу в кількості 4457,506 тон, 1016,71 грн. без урахування податку на додану вартість на загальну суму 4531990, 93 грн. податкові зобов'язання по зазначеній податковій накладній складали 906398, 19 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у бухгалтерській довідці від 30.09.2008, головний бухгалтер позивача посилається на те, що коригування податкових зобов'язань проведене та підставі того, що накладна Д-00000036 підписана лише з боку керівників підприємства у зв'язку з чим був зроблений висновок, про відсутність факту поставки товару та безпідставність віднесення до складу податкових зобов'язань за лютий 2006 року суми 906398, 19 грн.

Відповідно до даних попереднього акту перевірки №677/23-2/20047943 від 16.11.2007, що підписаний посадовими особами позивача, в схемі товарно-грошових потоків позивача за 2006 рік покупцем зазначений "Нордбанк", Німеччина, Товар (пшениця) - 4457, 506 тон грошові кошти - 121913, 9 тис. грн.

Згідно з даними оборотно-сальдових відомостей по 36 рахунку, що були надані до перевірки, по контрагенту "Нордбанк" Німеччина в відомостях не зафіксовано наявність заборгованості станом на 01.07.2008 та не зафіксовані відображення інших взаємовідносин із зазначеним контрагентом.

Таким чином, згідно акту попередньої перевірки, в 2006 році позивач реалізував Nordbank, Німеччина пшеницю, розрахунки із Nordbank Німеччина за реалізовану в 2006 році пшеницю були проведенні до 01.07.2007.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість", податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до п. 4.5 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість" у разі коли після продажу товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації за продаж товарів (робіт, послуг), включаючи перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари продавцю, а також у зв'язку з визнанням боргу покупця безнадійним у порядку, визначеному законодавством України, податок, нарахований у зв'язку з таким продажем, перераховується відповідно до змін бази оподаткування. При цьому, продавець зменшує суму податкового зобов'язання на суму надмірно нарахованого податку, а покупець відповідно збільшує суму податкового зобов'язання на таку ж суму в період, протягом якого була зменшена сума компенсацій продавцю. У зворотному порядку відбувається перегляд сум податкових зобов'язань при збільшенні суми компенсації продавцю.

Здійснене податковим органом тлумачення наведеної правової норми, відповідно до якого дія останньої не поширюється на випадки повернення постачальникові авансового платежу, не ґрунтується на змісті цього законодавчого припису.

Відповідно до п. 4.5 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість" є загальними для всіх випадків зміни суми компенсації вартості товарів (послуг) після їх поставки, позаяк до поставки товарів (послуг) згідно з п. 1.4 ст. 1 цього Закону, належать будь-які операції у рамках цивільно-правових договорів. Тому сплата авансу (передплати) як операція, що здійснена за цивільно-правовим договором, теж підпадає під визначення поставки (з огляду на те, що виникнення податкових зобов'язань з продажу товарів відбувається як при відвантаженні товару, так і при здійсненні попередньої оплати, а згідно з пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 названого Закону будь-яка з цих операцій, що сталася раніше, є об'єктом оподаткування і призводить до виписування податкової накладної продавцем та виникнення права на податковий кредит у покупця).

База оподаткування згідно з п. 4.1 ст. 4 вказаного Закону визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг).

При відсутності договірних відносин база оподаткування набирає нульового значення, тому податкові зобов'язання та податковий кредит повинні бути відкориговані (відсторновані).

Таким чином, позивачем було проведено коригування суми податкового зобов'язання та підставі податкової накладної № 218 від 21.02.2006 не з підстав до п. 4.5 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість".

Отже, судам слід було за результатами ретельного дослідження наявних у матеріалах справи фактичних даних зробити вмотивований висновок стосовно того, що накладна Д - 00000036 підписана лише з боку керівників підприємства у бухгалтерській довідці зроблено висновок, щодо відсутності факту поставки товару та безпідставність віднесення до складу податкових зобов'язань за лютий 2006 року суми 906 398,19 грн., факт здійснення господарської операції позивача з його контрагентом, за необхідності витребувавши додаткові докази.

Під час цього розгляду суду слід врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права і обов'язки сторін, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Не встановлення в судовому процесі вище зазначених обставин як таких, що мають суттєве значення у справі з огляду на неможливість правильно вирішити спір без їх з'ясування, відповідно до частини другої ст. 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень у зв'язку з їх не відповідністю вимогам частин 4 та 5 ст. 11, частині 1 ст. 138 та ст. 159 цього Кодексу з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної акціонерної компанії „Хліб України" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012 у справі № 2а-3612/09/2670 задовольнити, судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної акціонерної компанії „Хліб України" задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012 у справі № 2а-3612/09/2670 скасувати.

Справу № 2а-3612/09/2670 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко