Справа № 823/3916/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3916/14 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області про визнання протиправними дій, визнання незаконною та скасування вимоги, скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач - ОСОБА_2, звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області, в якому просить:

- визнати неправомірними та протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області;

- визнати незаконною та скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області №208 від 06.02.2012 в сумі 1691,64 грн.;

- скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області від 06.06.2013 №265, №327 про нарахування штрафних санкцій на загальну суму 616,92 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_2 строку звернення до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області про визнання протиправними дій, визнання незаконною та скасування вимоги, скасування рішень.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду 04 березня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

У судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачу була призначена пенсія за віком, вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець та обрала спрощену систему оподаткування, а відтак, не повинна сплачувати єдиних внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрована як суб'єкт господарювання Тальнівською районною державною адміністрацією Черкаської області 24.05.2002, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_2).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 позивач є громадянином, який постійно проживає, або постійно працює на території посиленого радіологічного контролю (категорія 4).

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, як пенсіонер за віком з 24.02.2009, довічно.

06.02.2012 Управлінням Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області винесено вимогу № Ф-208 про визначення суми недоїмки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 зі сплати мінімального страхового внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вересень - грудень 2011 року в сумі 1691 грн. 64 коп.

06.06.2013 Управлінням Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області прийнято:

- рішення №265 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ОСОБА_2 застосовано штраф у розмірі 30,24 грн. та нараховано пеню за період з 20.01.2012 по 28.02.2013 в сумі 114,11 грн.;

- рішення №327 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ОСОБА_2 застосовано штраф у розмірі 138,92 грн. та нараховано пеню за період з 20.01.2012 по 20.12.2012 в сумі 333,65 грн.

Вважаючи зазначені рішення протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464), що набрав чинності з 01.01.2011.

Відповідно до статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 визначає, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" № 3609-VI від 07.07.2011р. (далі по тексту - Закон № 3609-VI) статтю 4 Закону № 2464 доповнено частиною 4, згідно якої особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи, що дані зміни відповідно до ч. 1 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3609-VI набули чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 06.08.2011, тому нарахування сум єдиного внеску особам, визначеним в ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 після серпня 2011 року - є неправомірним.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-VI від 09.07.2003 (далі по тексту - Закон № 1058) пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 ст. 9 Закону № 1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

У пункті 13 Прикінцевих положень Закону № 1058 зазначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного грошового утримання, зокрема й відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796), призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058.

Статтею 26 Закону № 1058, в редакції чинній до 01.10.2011, встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Згідно ст.26 Закону № 1058, в редакції чинній з 01.10.2011, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 статті 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" залежно від категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 14 Закону № 796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави зробити висновок, що "пенсіонер за віком" - це та особа, яка перебуває на обліку у відповідному територіальному управлінні Пенсійного Фонду України та отримує пенсію за віком, незважаючи на те, що її вік менший ніж визначений частиною першої статті 26 Закону №1058, оскільки норми діючого пенсійного законодавства при наявності певних, визначених законом умов, передбачають призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058.

Судом встановлено, що позивачу призначена пенсія за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058 із застосуванням ст. 55 Закону № 796, зі зниженням пенсійного віку.

На думку суду, ця обставина лише підтверджує той факт, що позивач вийшов на пенсію саме за віком, хоч і на пільгових умовах, що і зазначається у його пенсійному посвідченні. Знижений граничний вік виходу на пенсію осіб, які підпадають під дію Закону № 796, не є підставою для висновку про виплату пенсії позивачу з інших підстав і він є пенсіонером в розумінні визначення поняття "пенсіонер", яке дається в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У зв'язку з викладеним, особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796, є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону № 1058. Таким чином, фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464, проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.04.2014 у справі №21-25а14.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2014 № 6-рп/2014 "У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення словосполучення "пенсіонерів по старості", яке міститься в абзаці шостому статті 125 Житлового кодексу Української РСР", окремим видом трудової пенсії є пенсія за віком (пункт "а" статті 2 Закону N 1788). За статтею 26, пунктами 3, 72 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону N 1058, статтею 55 Закону N 796 умовами призначення пенсії за віком, у тому числі із зменшенням пенсійного віку, є досягнення особою певного віку та наявність необхідного страхового стажу роботи. Згідно з частиною першою статті 55 Закону N 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону N 1058.

Досягнувши передбаченого в законодавстві України пенсійного віку та маючи необхідний страховий стаж роботи, працівники отримують право на пенсію за віком. Реалізуючи це право, вони набувають статусу пенсіонера за віком.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що оскільки позивачу була призначена пенсія за віком, вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець та обрала спрощену систему оподаткування, то не повинна сплачувати єдиних внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Згідно п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до частини 10 ст. 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Судом встановлено, що оскаржуваними рішеннями відповідача від 16.06.2013 №265, №327 до ОСОБА_2 застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за 2011 рік.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставне застосування штрафних санкцій та нарахування пені за рішеннями від 16.06.2013 №265, №327.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам. В зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.