Справа № 2а-4608/09/1370
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2015р. м. Київ К/800/23972/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Амєлін С.Є., Кобилянський М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2013р. у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 33303205 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2010р. позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2013р. рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

З таким рішенням апеляційного суду не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлене апеляційним судом рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

За правилами статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частиною 9 статті 19 цього Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 1 статті 20 цього Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (у редакції до 18 березня 2006 року) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за формою №10-ПІ за 2008 рік Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2008 році склала 60272 особи, з них: середньооблікова кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1260 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», - 2411 осіб.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, входив з того, що у 2008 році відповідачем не виконано вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» в частині нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки кількість місць, не зайнятих інвалідами, у 2008 році становило 1151 особу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов апеляційний суд виходив з того, що структурні підрозділи залізниці по місцю свого знаходження подавали щомісячні звіти форми 3-ПН в районні центри зайнятості по місцю знаходження структурних підрозділів, де зазначалися вакансії. Крім того, відповідач про створені робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2008 році повідомляв Львівський обласний центр зайнятості та Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів листами № НЗК-10/172 від 18.01.2008р. № НЗК10/425 від 11.02.2008р. та № НЗК-10/1036 від 04.04.2008р. та протягом 2008 року створював додаткові робочі місця для інвалідів.

Стосовно поданих у листі Львівського обласного центру зайнятості від 30.07.2009р. №05-2581/0-00 даних щодо відмови відповідача у працевлаштуванні 17 інвалідів, які були скеровані центром зайнятості, апеляційний суд виходив з того, що інваліди не були працевлаштовані не з вини відповідача, а у зв'язку з відмовою інвалідів зайняти створені для них робочі місця. Доказів відмови відповідача у працевлаштуванні інвалідів, як за їх особистими зверненнями, так і за скеруванням позивачем не надано та апеляційним судом не встановлено.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки апеляційного суду не спростовують і є безпідставними, оскільки за змістом статей 18 та 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а відповідно до частини 5 статті 19 цього Закону виконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів вважається саме їх працевлаштування, а не лише створення відповідних робочих місць.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2013р. - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський