Справа № 813/1378/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року № 813/1378/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про зобов'язання до вчинення дій та визнання незаконними та скасування постанов, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про зобов'язання до вчинення дій та визнання незаконними та скасування постанов.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані постанови не відповідають вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Припускає, що державний виконавець відкрив виконавчі провадження на підставі п.4 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», однак зазначає, що на момент відкриття виконавчих проваджень у розпорядженні державного виконавця не було наданих спеціальним законом «Про виконавче провадження» повноважень відкривати виконавче провадження за вимогами про сплату боргу.

Позивач в судове засідання не зявилась, зоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача заперечував проти позову, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях на позовну заяву, в яких зазначив, що згідно з ч.4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, тому вважає, що вимоги позивача є безпідставними і не грнутуються на чинному законодавстві. Просив відмовити у задоволенні позову.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

03.12.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Вороняк І.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45677718 щодо виконання вимоги про сплату боргу №Ф-205-25у, виданої 26.05.2014 Самбірською ОДПІ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 14035,83 грн та надано самостійний термін боржнику на виконання вимоги у строк до 09.12.2014 включно.

12.12.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Вороняк І.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №458310085 щодо виконання вимоги про сплату боргу №Ф-915у, виданої 03.05.2013 УПФУ у м. Самборі та Самбірському районі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 578,43 грн та надано самостійний термін боржнику на виконання вимоги у строк до 18.12.2014 включно.

24.02.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Вороняк І.Б. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №46656028 та загальна сума заборгвоансоіт становить 14 614,26 грн.

24.02.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Вороняк І.Б. згідно з актом опису та арешту майна описано та арештовано нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 21,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1

02.03.2015 на адресу відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції надійшов лист боржника ОСОБА_1 про те, що в даному приміщенні боржником проводиться господарська діяльність та знаходяться матеріальні цінності та остання готова допустити працівників ДВС для вилучення матеріальних цінностей.

16.04.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Вороняк І.Б. згідно акту опису та арешту майна описано та арештовано рухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності, а саме: 10 чоловічих костюмів.

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Щодо діяльності державної виконавчої служби, то в ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, а на територіях інших держав - міжнародними договорами України на засадах взаємності.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» зазначений Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно із ч.1 ст. 6 вищевказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст. 17 вказаного Закону такими виконавчими документами, серед іншого, є рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу

Судом встановлено, що в даному випадку, виконавчі провадження відкриті на підставі вимоги управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі №Ф-915у від 03.05.2013 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 578,43 грн та вимоги Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 26.05.2014 №Ф-205-25у про про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 14 035,83 грн.

Позивач зазначає, що на момент відкриття виконавчих проваджень у розпорядженні державного виконавця не було наданих спеціальним законом «Про виконавче провадження» повноважень відкривати виконавче провадження за вимогами про сплату боргу та, що державний виконавець не має жодних зобов'язань, які стосувались би стягнення єдиного соціального внеску.

Стосовно даних тверджень позивача, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За змістом частини 5 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», якою було виключено відповідні положення статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Крім цього, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували скасування чи визнання протиправними вищевказаних вимог, на підставі яких державний виконавець відкрив виконавче провадження, відтак, на даний час, вимога управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі №Ф-915у від 03.05.2013 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 578,43 грн та вимога Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області від 26.05.2014 №Ф-205-25у про про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 14 035,83 грн є законними і чинними.

Оскільки вимога Пенсійного фонду про сплату боргу є виконавчим документом, в розумінні зазначених положень Закону, законними і чинними на момент відкриття виконачих проваджень, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений законами, відкрив виконавче провадження по виконанню вказаних виконавчих документів.

Що стосується позовної вимоги про закриття зведеного виконавчого провадження ВП №46656028, що суд зазначає, що не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24.10.2008 року та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання незаконними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2014 ВП №45677718 та від 12.12.2014 ВП №458310085 та закриття зведеного виконавчого провадження ВП №46656028 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцієючи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений 27.04.2015