Справа № 826/5388/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2015 року 16:42 № 826/5388/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кротюка О.В. при секретарі судового засідання Семенченко Р.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію "ПАТ "БГ Банк" Новікова М.М.
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «БГ Банк» Новікової Марії Миколаївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та просить суд:

1. Визнати дії Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ БАНК» Новікової Марії Миколаївни протиправними;

2. Визнати повідомлення № 15-235 від 03.02.2015р. про нікчемність правочину та повідомлення № 15-273 від 04.02.2015р. про нікчемність правочину недійсними;

3. Зобов'язати Уповноважену особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ БАНК» Новікову Марію Миколаївну внести мене, ОСОБА_1, в перелік вкладників ПАТ «БГ БАНК», які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

4. Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести мене, ОСОБА_1, в реєстр вкладників для здійснення виплат.

Як встановлено судом з усних пояснень представника позивача пункт перший позовних вимог стосується дій відповідача в частині направлення повідомлень про нікчемність правочину.

Представники відповідачів проти позову заперечили з підстав викладених у письмовому запереченні.

Розглянувши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Банк Перший» договір банківського вкладу від 27 червня 2014 року № ДФ-063127 за яким позивачкою було внесено суму вкладу в розмірі 180000 гривень (далі - Вклад), що підтверджується копією платіжного доручення № 108570 від 27 червня 2014 року.

ПАТ «БГ Банк», згідно пояснень представників відповідача, є правонаступником ПАТ «Банк Перший».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 року № 43 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БГ Банк» з відшкодування вкладів з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 27 лютого 2015 року.

Позивачкою було отримано повідомлення № 15-235 від 03.02.2015 року та № 15-273 від 04.02.2015 року якими було повідомлено про нікчемність правочинів.

Оскільки позивач як вкладник не отримав гарантовану законом суму відшкодування вкладу він вважає наявними обставини неправомірних дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, просить суд, зокрема, зобов'язати вчинити певні дії.

Стаття 161 КАС України встановлює, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 1 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (№ 4452-VI від 23.02.2012, далі - Закон) цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката ( п.4 ч.1 ст. 2 Закону).

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (ч.1 ст.26 Закону).

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (ч.1 ст.26 Закону).

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.2 ст.26 Закону).

Стаття 27 Закону встановлює таке.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно частини 1 ст.28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Поряд з цим, згідно ч.1-3 ст. 38 Закону встановлено, що Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

В той же час, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 N 14 затверджено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами (далі - Положення).

Це Положення розроблено відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) і визначає порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду (п.1 Розділу 1 Положення).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку (пункт 3 розділу 3 Положення).

Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (п.2. розділу 4 Положення).

Аналіз вказаних судом вище положень законодавства дає підстави дійти до наступних висновків.

Виплата вкладів в силу положень норм Закону здійснюється Фондом не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (1 ст.28 Закону).

Така виплата здійснюється через банки-агенти на підставі відомостей Загального Реєстру (Реєстрі переказів).

Відомості Загального реєстру формуються на підставі переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, який формується та подається до Фонду Уповноваженою особою Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, Закон встановлює, що уповноважена особа ФГВФО формує повідомлення про нікчемність правочину. Вказане зумовлює підстави для відмови у задоволенні пункту 1 позовних вимог, оскільки такі повноваження передбачені законом, а наявність об'єктивних та суб'єктивних обставин здійснення такого повідомлення впливає лише на наявність чи відсутність підстав для вчинення самостійних дій уповноваженої особи ФГВФО з включення вкладника до відповідного переліку осіб для відшкодування коштів.

Частина 2 та 3 статті 38 Закону визначають правочини, які є нікчемними.

Згідно пояснень представника уповноваженої особи на ліквідацію судом встановлено, що нікчемність обумовлюється зокрема положеннями п.7 ч.3 ст. 38 Закону згідно якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави суду стверджувати, що, по-перше, вказана норма стосується, перш за все, не вкладника, а кредитора банку, по-друге, обумовлено наявність дій такого кредитора на підставі договору з банком. Тобто такі дії як платіж чи передача майна (а не розміщення вкладу) повинні бути передбачені в угоді між банком та кредитором.

Як вбачається судом з матеріалів справи, позивач є вкладником, а не є кредитором банку, не укладав договорів з банком про здійснення платежу чи передачі майна (інакше за наслідком повідомлення про нікчемність правочину згідно положень ст. 38 Закону виникає обов'язок повернути таке майно або отримані кошти). Позивач як вкладник не має жодних переваг по відношенню до інших вкладників чи кредиторів банку (ані підвищених процентних ставок, ані інших пільгових умов по відношенню до третіх осіб - вкладників). Звортнього судом не встановлено, а відповідачем належними і допустимими доказами не доведено.

Доводи відповідача щодо переваги у формі отримання гарантованої суми коштів судом не приймаються як обґрунтовані, оскільки такі, по-перше, суперечать змісту положень Закону, по-друге, такі (переваги) не передбачені договором банківського вкладу.

У відповідності до положень ч.2, 3 ст. 215 ЦКУ недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1, 2 ст. 228 ЦКУ правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 надано роз'яснення щодо ст. 228 ЦКУ наступного змісту:

«Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).».

Таким чином, суд вважає, що повідомлення № 15-235 від 03.02.2015 року та № 15-273 від 04.02.2015 року якими було повідомлено про нікчемність правочинів є нічим іншим ніж звичайне інформаційне повідомлення, яке для позивача не спричиняє жодних юридичних наслідків, адже таке не є рішенням суб'єкта владних повноважень. Окрім того, таке повідомлення не містить жодних обґрунтованих належними і допустимими доказами обставин, які в силу закону зумовлюють нікчемність правочину.

Вказане обумовлює відсутність в цій частині порушення прав та інтересів позивача та у відмову в цій частині позову.

Додатково, суд зазначить, що доводи відповідача про те, що відповідні платіжні доручення є правочинами необґрунтовані, оскільки вказане не відповідає змісту ч.1, 3 ст. 202 ЦК України. Адже платіжне доручення є не правочином, а платіжним інструментом, який використовується у відповідній платіжній системі, що визначається Законом "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (№ 2346-III від 05.04.2001).

Аналіз зазначеного, дає підстави дійти суду до наступного висновку.

Укладення фізичною особою договору банківського вкладу з банком не є таким, що порушує публічний порядок. Обставини незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи є кримінально караним діянням, і належним доказом такого факту є відповідне рішення суду, яким буде встановлено обставини, що свідчать про факт (и) незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи. При цьому, як зазначив вище ВСУ, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відсутність вказаних обставин та наявність незакінченого судовим розглядом кримінального провадження, порушеного за наслідком заяви уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку про вчинення кримінального правопорушення (шахрайства), дає підстави стверджувати про необґрунтованість доводів відповідача щодо нікчемності укладеного правочину позивача з банком.

Поряд з цим суд відзначить, що доводи відповідача, якими він обумовлює нікчемність правочину (обставини дроблення вкладу, обставин можливого підроблення первинних касових документів та ін.) можуть бути підставами для визнання договору банківського вкладу (депозиту) недійсним з відповідними наслідками, встановленими законом.

Таким чином:

· необґрунтованість належними і допустимими доказами заперечень представника уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банка;

· відсутність рішень судів, якими встановлено обставини незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи, підробки документів, шахрайства;

· відсутність судових рішень щодо недійсності договору банківського вкладу позивача;

· відсутність обставин, встановлених ч.3 ст. 38 Закону;

дає підстави суду для задоволення позову в частині, яка стосується уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку з підстав і мотивів, викладених судом вище згідно норм Закону і Положення, оскільки статус особи позивача-вкладника підтверджується договором банківського вкладу і платіжним документом щодо розміщення депозиту.

У вимогах до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суд відмовляє, оскільки жодних прав та інтересів відносно позивача таким суб'єктом не порушено, адже лише за наслідком вчинення дій саме уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію банку будуть вчинятися дії фондом. Відтак, в цій частині позов є передчасним і необґрунтованим.

Інші доводи і заперечення сторін не спростовують встановленого вище судом.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі в силу положень частини 2 статті 71 КАС України не повністю спростували покликання позивача.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги в цілому.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Новікову Марію Миколаївну включити ОСОБА_1 у перелік вкладників ПАТ «БГ Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування коштів фізичних осіб.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст..186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк

повний текст постанови складений та підписаний 24.04.2015.