Справа № 826/6373/14
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6373/14 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А. Суддя-доповідач: Міщук М.С.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддів: при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В., Гром Л.М. Доценку О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва у справі за позовом Державного підприємства «Укроборонсервіс» до Державної фінансової інспекції України, за участю Генеральної прокуратури України про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:
14 травня 2014 року Державне підприємство «Укроборонсервіс» (далі також Підприємство або позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної фінансової інспекції України (далі ДФІ, Держфінінспекція або відповідач), у якому просило: визнати протиправними та скасувати вимоги, викладені в листі відповідача про усунення порушень від 11.04.2014 року за вих. 08-14/541.

Позов обґрунтований тим, що спірна вимога є протиправною, позаяк її зміст суперечить приписам чинного законодавства, що у свою чергу завдає шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Держфінінспекція, посилаючись на правомірність висновків відображених в акті ревізії, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позову.

Представник Генеральної прокуратури України підтримав апеляційну скаргу вважаючи, що у разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання не чинним рішення чи його окремих положень. Одночасне застосування обох способів захисту порушеного права визнання спірного акта не чинним та скасування такого акту є помилковим та у зв`язку з цим є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання та перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, «ДП «Укроборонсервіс» (Комісіонер) укладено договір комісії № 290/2/40-12вр від 18.10.2012 року з Міністерством оборони України (Комітент) про відчуження та реалізацію на внутрішньому ринку надлишкового військового майна Збройних Сил України, а саме: авіадвигунів НК-25 у кількості 14 одиниць (далі майно), які зберігаються у в/ч НОМЕР_1 (м.Полтава). Ціна договору становить 6 030,6 тис. гривень.

Відповідно до умов зазначеного договору комісії Комісіонер бере на себе зобов`язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечить цьому договору та виконати від свого імені в інтересах Комітента та за рахунок останнього договір з покупцем на реалізацію майна.

На виконання умов договору комісії № 290/2/40-12вр від 18.10.2012 року ДП «Укроборонсервіс» (Постачальник) укладено договір поставки № Д29-4.3.3/862 від 28.11.2012 року з ТОВ «НВК «Техімпекс» (Покупець) на реалізацію авіадвигунів НК-25. Відповідно до умов договору поставки Постачальник зобов`язується передати у власність, а Покупець зобов`язується прийняти та оплати майно (авіаційні двигуни НК-25). Загальна сума договору складає 8 443 860 грн.

На підставі Акту приймання-передачі до договору № Д29-4.3.3/862 від 28.11.2012 року право власності на авіадвигуни НК-25 перейшло у власність ТОВ «НВК «Техімпекс».

10.12.2012 року між ДП «Укроборонсервіс» (Покупець) та ТОВ «НВК «Техімпекс» (Продавець) укладено договір поставки Д29-4.1.1/899, згідно з яким майно передано у власність ДП «Укроборонсервіс». Загальна сума договору складає 10 807 994 грн.

На підставі Акту приймання-передачі до договору Д29-4.1.1/899 від 10.12.2012 року право власності на авіадвигуни НК-25 перейшло у власність ДП «Укроборонсервіс».

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, згідно із укладеним контрактом №Р/90/К29-4.1.1/242 від 14.11.2012 року ДП «Укроборонсервіс» повинно було передати належне йому майно 14 авіаційних двигунів НК-25, які були в експлуатації 1983-1991 років виробництва на зовнішньому ринку ВАТ «Рособоронекспорт» (Російська Федерація). Загальна вартість контракту складає 1 652 000 доларів США.

14.10.2012 року між ДП «Укроборонсервіс» та ВАТ «Рособоронекспорт» було підписано Акт приймання-передачі товару авіадвигунів НК-25.

Відповідно до постанови Головного слідчого управління МВС України від 17.01.2014 року, ухвали Печерського районного суду м.Києва від 17.01.2014 року, у період з 27.01.2014 року по 14.02.2014 року Держфінінспекцією проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Укроборонсервіс».

За результатами ревізії відповідачем складено Акт «позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2012 року по завершений місяць 2014 року» № 08-21/3 від 17.02.2014 року (далі Акт ревізії).

Актом ревізії встановлено, що «фактично ДП «Укроборонсервіс» укладаючи Договір поставки № Д29-4.3.3/862 від 28.11.2012 року з TOB «НВК «Техімпекс» на поставку авіадвигунів НК-25 (14 штук) вартістю 8 443,86 тис. грн, вже було взято зобов`язання на поставку цих авіадвигунів вартістю 13 204,44 тис. грн за Контрактом №Р/90/К29-4.1.1/242 від 14.11.2012 року з ВАТ «Рособоронекспорт», тобто вказані авіадвигуни було реалізовано на більш вигідних умовах, а саме за більшою вартістю, ніж тією, що була передбачена в Договорі поставки № Д29-4.3.3/862 від 28.11.2012 року, чим порушено вимоги статті 228 Цивільного кодексу України в частині того, що правочин, а саме укладання ДП «Укроборонсервіс» Контракту з ВАТ «Рособоронекспорт» вчинений з метою, що суперечить інтересам держави, в особі Міністерства оборони України».

На підставі висновків Акту ревізії відповідачем прийнято вимоги, викладені в листі відповідача «про усунення порушень» від 11.04.2014 року за вих. 08-14/541 (далі Вимога) (Том.м.2, а.с.10-11), в якому, зокрема, вимагається:

1) Розглянути матеріали ревізії та вжити заходи щодо усунення виявлених порушень та недоліків, розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб;

2) ревізією встановлено, що ДП «Укроборонсервіс» відповідно до контракту №Р/90/К29-4.1.1/242 від 14.11.2012 року укладеного з ВАТ «Рособоронекспорт» авіадвигуни НК-25 у кількості 14 одиниць було реалізовано вартістю 13 203,72 тис. грн., а Міністерству оборони Підприємством перераховано лише 6 990,28 тис. грн. Як наслідок Міноборони додатково недоотримано коштів у сумі 4 583,11 тис. грн. (без ПДВ), які відповідно до пункту 5.5 Договору №40, пункту 19 Положення 1919, пункту 41 частини 2 статті 29 Бюджетного кодексу України, частини 1 статті 10 Закону України «Про Державний бюджет Ураїни на 2013 рік», абз. 5 статті 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» передбачено перерахувати до бюджету.

З огляду на викладене вимагається:

- перерахувати до Міністерства оборони України кошти у сумі 4 583,11 тис. грн.;

- стягнути з ТОВ «НВК«Техімпекс» кошти в розмірі 2 364,13 тис. грн.

Позивач, вважаючи зазначені пункти оскаржуваної вимоги незаконними, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність вимог, викладених у листі відповідача про усунення порушень.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні врахував, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи від 16.09.2014р. №8557/14-4, призначеної у рамках кримінального провадження №0011850, висновки акту позапланової ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності Державного підприємства "Укроборонсервіс" за період з 01.01.2012р. по завершений місяць 2014 року № 08-21/3 від 17.02.2014р. щодо нанесення ДП "Укроборонсервіс" матеріальної шкоди Державному бюджету України в сумі 4583, 11 тис. грн.. внаслідок не перерахування Міністерству оборони України протягом періоду з 08.04.2013р. по 08.05.2013р. одержаної вигоди від реалізації авіадвигунів НК -25 у кількості 14 одиниць по контракту від 14.11.2012р. №Р/90/К29-4.1.1/242, документально та нормативно не підтверджуються..

Разом з цим, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 04.09.2014р., закрито кримінальне провадження №0011850 від 22.10.2013р. за фактом заволодіння шахрайським шляхом службовими особами ДП "Укроборонсервіс" майном Міністерства оборони України за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Пунктами 7, 8 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-XII від 26 січня 1993 року (далі Закон № 2939-XII) органу державного фінансового контролю надається право:

- пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

- порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України № 499/2011 від 23 квітня 2011 року (далі Положення) державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункт4) .

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином у органу державного фінансового контролю існує наявність права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Держфінінспекція пред`явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Згадана правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15.04.2014 року (справа № 21-40а14), 13.05.2014 року (справа №21-89а14), 18.09.2014 року (справа № 21-332а14), 14.10.2014 року (справа № 21-453а14), 18.11.2014 року (справа № 21-461а14), 20.01.2015 року (справи №№21-601а14, 21-603а14, 21-609а14) та від 24.03.2015 року (справа № 21-100а15).

Однак, при вирішенні даної категорії справ колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України по-різному застосований порядок реалізації даної правової позиції, що потягло ухвалення протилежних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

1. У лютому 2012 року Талалаївський районний центр зайнятості Чернігівської області робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі центр зайнятості) звернувся до суду із позовом ДФІ в Чернігівській області (далі Інспекція) про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги 2, 3, 4 Інспекції від 2 лютого 2012 року № 2-05-17/206 щодо відшкодування завданих збитків про придбання за державні кошти товарно-матеріальних цінностей за завищеними цінами.

Позов мотивовано тим, що відповідач безпідставно дійшов висновків про придбання товарно-матеріальних цінностей за цінами, що перевищують середню ринкову вартість цих товарів.

Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 15 березня 2012 року у задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 20 вересня 2012 року постанову суду першої інстанції скасував та ухвалив нове судове рішення про задоволення позовних вимог: визнав протиправними та скасував пункти 2, 3, 4 вимоги Інспекції від 2 лютого 2012 року № 2-05-17/206 про усунення порушень, виявлених під час ревізії центру зайнятості.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 5 червня 2013 року скасував постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року та залишив без змін постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2012 року.

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ від 15.04.2014 року (справа № 21-40а14) відмовлено у задоволенні заяви центру зайнятості про перегляд ухвали ВАС України від 5 червня 2013 року, вказавши на необґрунтованість заявленого позову.

2. У лютому 2012 року Срібнянський районний центр зайнятості Чернігівської області (далі Центр зайнятості) звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області (далі Інспекція), у якому просив визнати протиправними та скасувати пункти 2, 4, 5 вимоги Інспекції від 2 лютого 2012 року № 2-05-17/205 про усунення порушень, виявлених ревізією Центру зайнятості, а саме: відшкодування матеріальної шкоди (збитків), завданої Центру зайнятості, у сумі 5130 грн, яка полягала у придбанні товарно-матеріальних цінностей (офісного паперу формату А4) за цінами, що перевищують середню ринкову вартість цих товарів; проведення роботи з контрагентом фізичною особою-підприємцем щодо відшкодування зайво сплачених коштів у розмірі 235 грн 52 коп.; відшкодування матеріальної шкоди (збитків), завданої Центру зайнятості у сумі 5275 грн, яка полягала у придбанні товарно-матеріальних цінностей (генератора Defiant DGG 2800) за цінами, що перевищують середню ринкову вартість цих товарів.

Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 15 березня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 7 серпня 2012 року постанову суду першої інстанції скасував та ухвалив нову про задоволення позовних вимог: визнав протиправними та скасував пункти 2, 4, 5 вимог Інспекції.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 7 лютого 2013 року скасував постанову суду апеляційної інстанції та залишив у силі постанову суду першої інстанції.

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ від 13.05.2014 року (справа №21-89а14) відмовлено у задоволенні заяви центру зайнятості про перегляд ухвали ВАС України від 7 лютого 2013 року, вказавши на необґрунтованість заявленого позову.

3. У лютому 2012 року Високопільський районний центр зайнятості Херсонської області (далі Центр зайнятості) звернувся до суду із позовом до Державної фінансової інспекції в Херсонській області (далі Інспекція), в.о. начальника Бідніна І.О. про визнання частково нечинним акта ревізії та скасування пунктів 2 і 5 вимоги від 20 січня 2012 року № 45-15/58 (далі вимога). У свою чергу, Інспекція звернулась із позовом до Центру зайнятості про зобов`язання виконати пункти 2 і 5 вказаної вимоги. Ухвалою від 13 квітня 2012 року Херсонський окружний адміністративний суд вищевказані справи об`єднав в одне провадження.

На обґрунтування позовних вимог Центр зайнятості зазначив, що оскаржувану вимогу Інспекція прийняла на підставі акта ревізії від 26 грудня 2011 року № 46-30/13 фінансово-господарської діяльності Центру зайнятості за період з 1 січня 2009 року по 1 січня 2011 року (далі - акт ревізії). Позивач вважає помилковими висновки ревізії, викладені у вказаному акті, зокрема, щодо завищення Центром зайнятості на 1627 грн 83 коп. виплат на оплату праці та нарахування на заробітну плату безробітних, направлених на громадські роботи до Високопільської селищної ради Херсонської області (далі - селищна рада) (пункт 5 вимоги).

Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 17 травня 2012 року позовні вимоги Центру зайнятості задовольнив частково: скасував пункт 5 вимоги, а в частині позовних вимог про визнання частково нечинним акта ревізії провадження у справі закрив, у решті позовних вимог відмовив. Суд також частково задовольнив позовні вимоги Інспекції, зобов`язавши Центр зайнятості виконати пункт 2 вимоги, а в решті позовних вимог відмовив.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 18 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 березня 2014 року, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог Центру зайнятості про скасування пункту 5 вимоги скасував та ухвалив нову постанову, якою зобов`язав Центр зайнятості виконати цей пункт вимоги.

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ від 18.09.2014 року (справа № 21-332а14) задоволено заяву центру зайнятості про перегляд ухвали ВАС України від 19 березня 2014 року, скасовано ухвалу ВСУ України від 19 березня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

4. У лютому 2012 року Корюківський районний центр зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Чернігівської області (далі центр зайнятості) звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області (далі Інспекція), у якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 2 вимоги Інспекції від 31 січня 2012 року № 06-18/205.

Позов мотивовано тим, що відповідач безпідставно дійшов висновків про придбання товарно-матеріальних цінностей за цінами, що перевищують середню ринкову вартість цих товарів.

Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 2 березня 2012 року у задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 9 серпня 2012 року постанову суду першої інстанції залишив без змін.

Вищий адміністративний суд України постановою від 9 квітня 2014 року скасував судові рішення у справі, та прийняв нове про задоволення позову центру зайнятості.

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ від 14.10.2014 року (справа № 21-453а14) задоволено заяву Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про перегляд ухвали ВАС України від 09 квітня 2014 року, скасовано ухвалу ВСУ України від 09 квітня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

5. У лютому 2012 року Новгород-Сіверського районного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в Чернігівській області (далі Центр зайнятості) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3 вимоги Новгород-Сіверської міжрайонної державної фінансової інспекції (далі Міжрайонна інспекція) від 3 лютого 2012 року № 13/18-124 щодо усунення порушень, виявлених плановою ревізією фінансово-господарської діяльності за період з 1 січня 2009 року по 30 вересня 2011 року.

Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 12 березня 2012 року позов задовольнив частково: визнав протиправним пункт 3 вимоги № 13/18-124, в іншій частині позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 9 серпня 2012 року скасував постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року, а позовні вимоги Центру зайнятості задовольнив: визнав неправомірними дії Міжрайонної інспекції; визнав протиправними та скасував пункти 2, 3 вимоги № 13/18-124.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 червня 2014 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2012 року залишив без змін.

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ від 18.11.2014 року (справа № 21-461а14) задоволено заяву Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про перегляд ухвали ВАС України від 12 червня 2014 року, скасовано ухвалу ВСУ України від 12 червня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Отже, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ у наведених вище постановах зазначила, що позови про визнання незаконними вимог Інспекції про усунення порушень не підлягають задоволенню.

Разом з цим колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України у ряді своїх рішень застосувала інший порядок реалізації даної правової позиції.

1. У квітні 2013 року державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» (далі Підприємство) звернулося з позовом до Державної фінансової інспекції в м. Києві (далі Інспекція) про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 8, 10 вимоги щодо усунення виявлених ревізією порушень, викладеної в листі від 12 грудня 2012 року № 26-1014-14/15941.

На обґрунтування позовних вимог щодо пункту 2 вимоги позивач зазначив, що Підприємство виконувало геологорозвідувальні роботи на замовлення Державної геологічної служби України у 2009-2010 роках та Державної служби геології та надр України у 2011-2012 роках відповідно до договорів, які укладались за процедурою відкритих торгів здійснення державних закупівель. Оскільки відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України ціна договору встановлювалась за домовленістю сторін, то сторони не повинні були додержувати вимог наказу Державного комітету природних ресурсів від 4 жовтня 2004 року № 174 «Про затвердження нормативів нормованих накладних витрат (загальновиробничих та адміністративних) на геологорозвідувальні роботи», який навіть не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, а отже, є нечинним. За таких обставин позивач не несе обов`язку відшкодовувати до Державного бюджету України 505 073 грн 69 коп.

Щодо пункту 8 вимоги позивач зазначив, що надбавки до заробітної плати в розмірі 15 % посадового окладу були встановлені директору Підприємства наказом від 4 січня 2008 року № 4 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2003 року № 2021 «Про вдосконалення порядку нагородження Почесною грамотою Кабінету Міністрів України» (далі постанова № 2021). Втрата чинності постановою № 2021 не може тягнути скасування доплат до заробітної плати працівникам, що були призначені під час дії цієї постанови. Тому висновки ревізії, що за період з 1 липня 2009 року по 1 червня 2010 року директору Підприємства зайво виплачена доплата у вигляді надбавки до заробітної плати в сумі 3894 грн, не відповідають нормам закону.

З приводу пункту 10 вимоги позивач вказав на неправомірність висновків контролюючого органу щодо преміювання працівників Підприємства в 2010 році при відсутності прибутку підприємства, оскільки преміювання здійснювалось за фінансовими результатами діяльності 2009 року. До того ж встановлення обмеження для виплати заохочувальних грошових винагород працівникам наявністю прибутку у підприємства є скороченням таких пільг, що суперечить нормам Кодексу законів про працю України.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 24 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2013 року, у задоволенні позову Підприємства відмовив.

Вищий адміністративний суд України постановою від 5 серпня 2014 року ухвалу апеляційного суду скасував, а постанову суду першої інстанції змінив, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції: «Позов задовольнити частково. Визнав протиправним та скасував пункт 2 вимоги Інспекції, викладеної в листі від 12 грудня 2012 року № 26-1014-14/15941. В іншій частині позову відмовив».

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ від 20.01.2015 року (справа №21-601а14) у задоволенні заяви Інспекції відмовлено, зазначивши, що касаційний суд дійшов правильного висновку про протиправність пункту 2 оскаржуваної вимоги.

2. У лютому 2013 року дочірнє підприємство Харківський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України звернулося до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Харківській області (далі Інспекція), у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просило визнати недійсними та скасувати у повному обсязі пункти 1, 3, 4, 9, 11 вимоги, викладені у листі Інспекції від 21 січня 2013 рок № 06-15/774, про усунення порушень законодавства з фінансових питань; визнати недійсними та скасувати частково: пункт 2 вимоги на суму 6283 грн 1 коп.; пункт 5 вимоги на суму 56 312 грн 72 коп.; пункт 6 вимоги на суму 320 716 грн 93 коп.; пункт 7 вимоги на суму 140 663 грн 46 коп.; пункт 8 вимоги на суму 2487 грн; пункт 10 вимоги на суму 78 157 грн 86 коп.; пункт 12 вимоги на суму 23 271 506 грн 18 коп.; вимогу щодо порушень з оплати за державні кошти вартості товарів та послуг без проведення процедури закупівлі на суму 298 332 476 грн 40 коп.

Обґрунтовуючи протиправність зазначених дій відповідача, Підприємство послалося на те, що вимога в оскаржуваній частині є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених в акті, нормам чинного законодавства та фактичним обставинам.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 5 червня 2013 року позов задовольнив частково: визнав недійсними та скасував у повному обсязі пункти 1, 3, 4, 11 вимоги; визнав недійсними та скасував частково: пункт 2 вимоги на суму 6283 грн 1 коп.; пункт 5 вимоги на суму 56 312 грн 72 коп.; пункт 6 вимоги на суму 313 737 грн 65 коп.; пункт 7 вимоги на суму 138 065 грн 11 коп.; пункт 8 вимоги на суму 2487 грн.; пункт 10 вимоги на суму 78 157 грн 86 коп.; пункт 12 вимоги на суму 23 271 506 грн 18 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 27 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасував у частині визнання недійсними та скасування пунктів 6, 7 вимоги на суму 1807 грн 97 коп., пункту 10 вимоги на суму 45 427 грн 87 коп., пункту 12 вимоги на суму 14 794 127 грн 20 коп. та прийняв нову постанову, якою в цій частині позовних вимог відмовив, в іншій частині постанову суду першої інстанції залишив без змін.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 18 вересня 2014 року постанову суду апеляційної інстанції залишив без змін.

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ від 20.01.2015 року (справа 21-603а14) задоволено заяву Підприємства про перегляд ухвали ВАС України від 18 вересня 2014 року, скасовано ухвалу ВАСУ України від 18 вересня 2014 року, а справу направлено на новий касаційний розгляд.

3. У лютому 2012 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Чернівці (далі відділення Фонду, Фонд відповідно) звернулося до суду з позовом до Державної фінансової інспекції у Чернівецькій області (далі Інспекція), у якому просило визнати дії Інспекції протиправними та скасувати її вимогу від 27 січня 2012 року № 24-04-14-14/718 про усунення порушень, виявлених ревізією цільового та законного використання коштів Фонду в частині проведення розрахунку сум індексації щомісячних страхових виплат потерпілим особам та особам, які мають на це право.

Оскаржувана вимога Інспекції ґрунтується на результатах проведеної нею ревізії, у ході якої встановлено, зокрема, порушення пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Порядок індексації), внаслідок неправильного визначення базового місяця, що призвело до заниження сум індексації страхових виплат 34 особам за 2010-2011 роки та недонарахування доходів на суму 54 339 грн 14 коп.

Обґрунтовуючи позов, відділення Фонду послалося на те, що відповідно до Порядку здійснення державного нагляду у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2003 року № 1845 (далі Порядок здійснення нагляду), перевірка дотримання порядку проведення індексації щомісячних страхових виплат потерпілим віднесена до компетенції міністерства праці та соціальної політики України (далі Мінпраці), а не органів Державної фінансової інспекції України (далі Держфінінспекція). Що стосується правильності проведення індексації страхових виплат, то відділення Фонду вказало на те, що керувалося листами Мінпраці від 24 квітня 2008 року № 3872/0/14-08/10 та 13 лютого 2009 року № 1574/0/14-09/10, які мають для нього обов`язкових характер, в яких рекомендовано, як виняток, визначити березень 2008 року та березень 2009 року базовими при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації, зафіксувавши для подальшої виплати суму індексації, нараховану в лютому 2008 року та у лютому 2009 року, а розрахунок індексу для проведення подальшої індексації розпочати з квітня місяця. Позивач не приймав самостійних рішень щодо визначення порядку індексації щомісячних страхових виплат потерпілим і не розробляв механізм індексації. У своїй діяльності позивач керувався чинними нормативними документами та роз`ясненнями центрального органу виконавчої влади, дотримуючись визначених ними вимог.

Чернівецький окружний адміністративний суд постановою від 9 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року, у задоволенні позову відмовив виходячи із того, що при проведенні перерахунку сум індексації позивач порушив вимоги пункту 5 Порядку індексації в частині неправильного визначення базового місяця для проведення індексації постраждалим особам за 2010-2011 роки, внаслідок чого громадяни недоотримали індексацію в сумі 54 339 грн 14 коп. Оскільки базовим для обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення вважається місяць, у якому відбулося підвищення грошових доходів населення, в тому числі за рахунок виплат. Проте Фонд визначив березень 2008 року та березень 2009 року базовими при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації, зафіксувавши для подальшої виплати суму індексації, нараховану в лютому 2008 року та в лютому 2009 року, а розрахунок індексу для проведення подальшої індексації розпочинав з квітня. Крім того, зазначив, що листи Мінпраці, на які посилається позивач, мають рекомендаційний характер та не є нормативними актами, а тому не спростовують факту вчинення позивачем правопорушення.

Вищий адміністративний суд України постановою від 22 жовтня 2014 року, скасувавши рішення судів попередніх інстанцій, позов відділення Фонду задовольнив. Задовольняючи позов, суд касаційної інстанції встановив, що в Інспекції відсутні повноваження щодо пред`явлення вимоги про усунення виявлених при проведенні ревізії законного та цільового використання коштів відділенням Фонду порушень порядку індексації страхових виплат шляхом перерахунку і донарахування сум індексації.

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ 20.01.2015 року (справа №21-609а14) у задоволенні заяви Інспекції відмовлено, зазначивши, що висновок суду касаційної інстанції про протиправність оскаржуваної вимоги Інспекції від 27 січня 2012 року ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

У вказаних вище постановах колегія суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ підтвердила протиправність оскаржуваних вимог Інспекції про усунення порушень.

Проте, у постанові від 24.03.2015 року (справа № 21-100а15) колегія суддів ВСУ повернулась до раніше сформульованої правової позиції.

«У лютому 2012 року Куликівський районний центр зайнятості Чернігівської області - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - центр зайнятості) звернувся до суду з позовом Державної фінансової інспекції в Чернігівській області (далі - Інспекція), у якому просив визнати недійсним і скасувати пункт 2 вимоги, викладеної у листі Інспекції від 30 січня 2012 року № 1-25/110, щодо придбання товарно-матеріальних цінностей (офісного паперу А-4, генератора defiant dgg 2800) та послуг з комплексного разового прибирання приміщень, що, на думку Інспекції, перевищують середню ринкову вартість цих товарів та послуг, визначених за експертизою, проведеною Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою, внаслідок чого центру зайнятості завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 27 058 грн 30 коп.

Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 2 березня 2012 року в задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 9 серпня 2012 року рішення суду першої інстанції скасував, позов задовольнив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду скасував, постанову суду першої інстанції залишив у силі».

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ від 24.03.2015 року (справа № 21-100а15) відмовлено у задоволенні заяви центру зайнятості про перегляд ухвали ВАС України від 23 жовтня 2014 року, вказавши на необґрунтованість заявленого позову.

Таким чином, аналіз наведеної судової практики показав, що Верховний суд України по-різному вирішував справи даної категорії.

Відповідно абзацу 2 частини 1 статті 244-2 КАС України (в редакції Закону України № 192-VIII від 12.02.2015 року) висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів, дослідивши обставини даної справи, доводи апелянта та з урахуванням судової практики, висловленої в постановах ВСУ від 20 січня 2015 року у справах 21-601а14, 21-609а14, якими відмовлено у задоволенні заяв Держфінінспекцій та підтверджено правильність висновків касаційного суду про протиправність пунктів оскаржуваних вимог фінансових органів, приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо незаконності оскаржуваного пункту 2 Вимоги та у зв`язку з цим вважає доводи апеляційної скарги за цих обставин не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, незважаючи на те, Держфінінспекція має право в установленому порядку порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у разі виявлення, що підконтрольною установою безпідставно отримано кошти за незаконними договорами, повинна звернутися до суду з окремим позовом про визнання відповідних договорів недійсними та стягнення коштів.

Згідно із частиною 6 статті 2 Закону № 2939-XII порядок проведення Держфінінспекцією державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 35 Порядку проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20 квітня 2006 року (далі Порядок № 550), виявлені допущені об`єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов`язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

За правилами пунктів 45, 46 Порядок № 550, у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно із пунктом 49 Порядок № 550, у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об`єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об`єкта контролю та органом його управління щодо пред`явлення цивільних позовів до винних осіб.

Пунктом 50 Порядку № 550 передбачено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи служби вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Із змісту вказаних положень законодавства вбачається, що відповідач здійснює фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності. Відповідний контроль здійснюється шляхом проведення ревізії. У випадку встановлення порушень законодавства, відповідач має право пред`являти письмову вимогу про усунення виявленого ревізією порушення чинного законодавства.

Відшкодування збитків, завданих державі, тобто фактично захист права держави, порушеного діями об`єкта контролю, може відбуватись лише в порядку позовного провадження, під час якого суд перевіряє і оцінює всі обставини, необхідні для встановлення наявності підстав для стягнення збитків.

Отже, встановивши, що державному підприємству завдано шкоду Держфінінспекція ставить вимоги перед керівником об`єкта контролю та органом його управління щодо усунення виявленого ревізією порушення чинного законодавства, притягнення до відповідальності винних осіб, у тому числі пред`явлення цивільних позовів до них.

Як вбачається із змісту пункту 1 Вимоги відповідач зобов`язує позивача розглянути певні питання та вчинити дії не вказуючи на норми законодавства, згідно яких мають бути відновлені порушення, а також спосіб відновлення порушених вимог.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки проведеної в рамках кримінальної справи судово-економічної експертизи не оскаржувались, на що вказував позивач у своєму позові, а у постанові від 04.09.2014 року про закриття кримінального провадження №0011850 від 22.10.2013 року Генеральна прокуратура України дійшла висновку, що дії службових осіб ДК «Укроборонсервіс» при виконанні договору комісії №290/2/40-12-ВР від 18.10.2012 року носять цивільно-правовий характер, які не завдали МО України та Державному підприємству «Укробороносервіс» майнової шкоди.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо незаконності оскаржуваного пункту 1 Вимоги та у зв`язку з цим вважає доводи апеляційної скарги за цих обставин не знайшли свого підтвердження.

Абзацом 1 пункту 2 Постанови КМУ № 1673 від 29.11.2006 року «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів» передбачено, що підставою для розгляду питання про розірвання контракту з керівниками суб`єктів господарювання державного сектору економіки є недотримання ними фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог Державної фінансової інспекції та її територіальних органів.

Оскільки пункт 1 Вимоги ДФІ, яка відповідно до спеціального закону є обов`язковою для виконання та відповідальність за невиконання Вимог, передбачена Постановою КМУ № 1673 від 29.11.2006, породжує безпосередні обов`язки Підприємства, а отже може бути оскаржена, що й підтверджує Верховний Суд України прийнятими Постановами.

Право на судовий захист закріплено та гарантовано Конституцією України та міжнародними конвенціями, таке право закріплено в частині 2 статті 55 Конституції України, якою передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Жодних обмежень щодо рішень, які можуть бути оскаржені, Конституція України не містить.

Відтак, даючи юридичну оцінку позовним вимогам щодо протиправності оскаржених пунктів Вимоги, суд першої інстанції вірно визначився про наявність підстав для їх скасування, оскільки вони винесені з порушенням вимог чинного законодавства України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зроблені у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Повний текст рішення складено 27.04.2015 року

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Гром Л.М.

Бєлова Л.В.