Справа № 1904/143/12
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Справа № 56724/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області на постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2012 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2012 року Гусятинським районним судом Тернопільської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання дій відповідача щодо відмови у вирішенні земельного спору з приводу якого позивачі неодноразово зверталися до відповідача неправомірними, та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства; зобов'язання Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області належним чином виконати свої обов'язки щодо вирішення звернення позивачів - провести обмір наданої в користування присадибної ділянки та встановити межі, згідно рішення про передачу в користування земельної ділянки від 31 березня 1994 року площею 0,49 га.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмова Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області у розгляді звернення позивача не відповідає вимогам діючого законодавства.

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2012 року позов задоволено частково. Зобов'язано Личковецьку сільську раду розглянути звернення позивачів у відповідності до ст. 106 Земельного кодексу України, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 та надати позивачам обґрунтовану відповідь на звернення з роз'ясненням процедури відновлення (встановлення) межових знаків. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що звернення позивачів з приводу встановлення (відновлення) межових знаків відповідачем не розглядалось по суті, а тому залишення його без розгляду є протиправним.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Личковецькою сільською радою Гусятинського району Тернопільської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що сільська рада законно не розглянула повторне звернення, адресоване одному і тому ж органу по одному й тому ж питанню. Також вказано, що представники відповідача, з залученням спеціалістів управління Держкомзему неодноразово виїжджали на місце та вирішували по суті звернення позивачів, тому їхні вимоги є безпідставними.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 21 грудня 2011 року позивачі звернулися із заявою до Личковецької сільської ради про встановлення межових знаків згідно акту від 07 травня 1993 року та рішення Личковецької сільської ради від 31 березня 1994 року.

Листом Личковецької сільської ради від 29 грудня 2011 року № 463 відмовлено в розгляді звернення у зв'язку з тим, що це питання вже неодноразово вирішувалось.

Із матеріалів справи вбачається, що комісіями з питань врегулювання земельних відносин неодноразово проводились обстеження присадибних ділянок позивачів та ОСОБА_7 без встановлення (відновлення) межових знаків.

Згідно акту обстеження від 21 серпня 2008 року комісією встановлено, зокрема, що межові знаки між сусідами відсутні.

Факт відсутності межових знаків встановлено також рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Личковецької сільської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Процедура встановлення та відновлення меж земельних ділянок регламентується ст. 55 Закону України «Про землеустрій», а також Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 № 376, та Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 № 43. Безпосередньо встановлення та відновлення меж покладається на землевпорядні організації, які мають ліцензію на здійснення такого виду діяльності.

Види межових знаків та їх конфігурація визначені у наказі Держкомзему «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» від 18 травня 2010 № 376. В залежності від виду поверхневого покрову земельної ділянки та наявних на межі споруд та інших об'єктів такі межі позначаються одним з трьох встановлених видів межових знаків (п. 3.1).

Відновлення меж земельних ділянок здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок на підставі Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 № 43.

Замовником робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може бути орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник(користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Згідно ст.7 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що звернення позивачів з приводу встановлення (відновлення) межових знаків відповідачем не розглядалось по суті, а тому залишення його без розгляду є протиправним. Крім того, рішення про припинення розгляду звернення позивачів не приймалось сільським головою, що є порушенням ст. 8 вищезазначеного Закону.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково зобов'язано відповідача надати позивачам роз'яснення процедури відновлення (встановлення) межових знаків, оскільки роз'яснення порядку його дій, як суб'єкта владних повноважень в частині механізму виконання належить до компетенції сільської ради і суд не може визначати його самостійно.

У відповідності до ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому, постанову суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області - задовольнити частково.

Постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2012 року в справі № 1904/143/12 - змінити, шляхом викладення резолютивної частини постанови в наступній редакції.

Адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області щодо надання відповіді на заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 21 грудня 2011 року.

Зобов'язати Личковецьку сільську раду Гусятинського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 21 грудня 2011 року та за результатами розгляду заяви надати відповідь по суті порушеного питання.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей