Справа № 802/707/15-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 квітня 2015 р. Справа № 802/707/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції ГУ юстиції у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2015 до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції ГУ юстиції у Вінницькій області (далі - Реєстраційна служба Немирівського РУЮ, відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 17.11.2014 звернулась із заявою до реєстраційної служби Немирівського РУЮ про реєстрацію за 31/100 жилого будинку АДРЕСА_1. Однак, відповідачем листом від 08.11.2014 за №3.2-10/488 повідомлено про відсутність підстав для реєстрації нерухомого майна. ОСОБА_1 не погоджується з вказаною відмовою та просить суд зобов'язати відповідача внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначене у заяві.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та просила суд задовольнити адміністративний позов.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, однак 16.04.2015 на адресу суду надійшли письмові заперечення (вхід. №9426) з проханням відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача та врахувавши письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, надавши їм юридичну оцінку, дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належав житловий будинок за № АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок № 162, виданим виконкомом Ковалівської сільської ради 20.07.1985.

20.05.2000 позивач відчужила 31/100 даного будинку на користь свого сина ОСОБА_2 с господарським будівлями, що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Вінницької області Лєбєдєвим В.Д.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22.09.2014 зазначений вище договір дарування від 20.05.2000 визнаний недійсним (справа № 140/2155/14-ц).

17.11.2014 ОСОБА_1 звернулась із заявою до реєстраційної служби Немирівського РУЮ про реєстрацію 31/100 жилого будинку АДРЕСА_1. До заяви додано лише копію рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22.09.2014 щодо визнання недійсним договору дарування.

Листом від 08.11.2014 за №3.2-10/488 відповідачем повідомлено позивача про відсутність підстав для державної реєстрації 31/100 жилого будинку АДРЕСА_1. Зокрема зазначено, що ні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ні в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який вівся до 2013 року, відсутні зареєстровані права власності на нерухоме майно за вказаною адресою на підставі договору дарування. Разом з тим, відповідач у своєму листі, що 20.05.2000 Тульчинське БТІ зареєструвало відчуження ОСОБА_1 частки 31/100 будинку.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 21.07.2008 здійснено поділ житлового будинку позивачки за адресою АДРЕСА_1 та частку 31/100, на підставі якого квартира АДРЕСА_1 стала окремим об'єктом. Дана квартира рахується за ОСОБА_2 на підставі зазначеного рішення суду про поділ житлового будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, позивач вважає, що їй було відмовлено в державній реєстрації протиправно та просить суд зобовязати відповідача внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про її право на 31/100 будинку АДРЕСА_1.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує наступне.

До повноважень органу державної реєстрації прав відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відноситься:

1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного реєстру прав;

3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом;

4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна;

5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження форм рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно та. вимог до їх оформлення» від 26.12.2011р. № 3601/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12. 2011 р. за № 1538/20276 затверджено форми рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно та вимоги до їх оформлення.

Лише один документ відповідно до законодавства свідчить про відмову в проведенні державної реєстрації це рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яке є актом суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, форма рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень чітко визначена законодавством, Водночас, саме рішення автоматично формується за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скріплюється печаткою державного реєстратора і не може бути оформлене в довільній формі.

Разом з тим, щоб державний реєстратор виніс дане рішення та відмовив або ж здійснив реєстрацію необхідно до нього звернутися із заявою встановленої форми та оплатити адміністративну послугу.

Судом встановлено, що позивач не зверталася до державного реєстратора у спосіб встановлений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».Таким чином, на думку суду, позивач безпідставно стверджує про те, що їй відмовлено в державній реєстрації 31/100 жилого будинку АДРЕСА_1.

Крім того, слід відмітити, що, ОСОБА_1 17.11.2014 звернулася до реєстраційної служби Немирівського РУЮ із заявою згідно з Законом України «Про звернення громадян» та отримала відповідь на своє звернення.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» вказано, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до абз. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно абз. 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Проаналізувавши відповідь відповідача, суд встановив, що вона надана у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Отже, суд вважає, що державний реєстратор реєстраційної служби Немирівського РУЮ діяв виключно в межах та в порядку передбаченому чинним законодавством (Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Законом України «Про звернення громадян»), при цьому не допустив незаконної бездіяльності. Дії державного реєстратора не спричинили порушення законних прав та інтересів позивача.

На думку суду, позивачем не надано достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідач довів, що діяв з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, а відповідач не вказав про понесені витрати, суд не має підстав для вирішення питання щодо розподілу витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна