Справа № 232/615/12
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 232/615/12 Головуючий у 1-й інстанції: Овсюк Є.М.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

07 квітня 2015 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвинюка С.О.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Степанової Світлани Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2011 року позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради про визнання дій протиправними; зобов'язання відповідача здійснити дії по виплаті позивачу одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановленим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2013 року як таку, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, прийнявши нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

06 квітня 2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшло заперечення Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради Вінницької області проти апеляційної скарги ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2013 року.

Зі змісту заперечення судом встановлено, що згідно з рішенням Вінницької міської ради № 1437 від 25.10.2013 року з 02.01.2014 року Департамент праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради ліквідовано.

Відповідно до рішення Вінницької міської ради № 1246 від 26.04.2013 року Департамент соціальної політики Вінницької міської ради є правонаступником за всіма правами та зобов'язаннями Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи вищезазначене та заслухавши думку учасників судового процесу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне допустити заміну Департаменту праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради його правонаступником - Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 і довідкою серії МСЕ № 070361, та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2.

В грудні 2010 року позивач звернувся до УМВС України у Вінницькій області із заявою, в якій просив виплатити йому одноразову грошову компенсацію в порядку ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, проте отримав відмову у виплаті зазначених коштів з огляду на те, що своє право на одну з виплат, передбачених чинним законодавством він використав.

Не погодившись із вищезазначеним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже скористався своїм правом на отримання однієї із виплат, внаслідок чого позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що позивач як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на отримання одноразової компенсації відповідно до положень статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Одночасно позивач, як працівник міліції, має право на отримання одноразової допомоги на підставі статті 23 Закону України "Про міліцію".

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній до 01.01.2007 на час встановлення позивачеві групи інвалідності) працівник міліції підлягає обов'язковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій. Порядок та умови страхування працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29.06.1991 року №59 було затверджено "Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справи".

За змістом пунктів 1,3-5 Положення (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Міністерство внутрішніх справ України перераховує страхові платежі з державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України на спеціальний рахунок НЛСК "Оранта", яка в разі настання страхових подій, передбачених у пункті 2 Положення, проводить виплату страхових сум.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України "Про умови державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум" № 488 від 19.08.1992 державне обов'язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори проводиться Національною акціонерною страховою компанією "Оранта" за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони. Міністерству транспорту та зв'язку. Національній гвардії, Адміністрації Державної прикордонної служби. Міністерству внутрішніх справ. Службі безпеки. Службі зовнішньої розвідки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.

Пунктом 6 зазначених Умов передбачено, що Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Судом першої інстанції встановлено, що такі страхові виплати були проведені позивачу в 2000 та у 2002 роках відповідно за ІІІ та ІІ групу інвалідності у сумі 10697,44 грн. та 6816,56 грн. (а.с.5-6).

Таким чином, позивач скористався правом, передбаченим ст. 23 Закону України "Про міліцію", на отримання коштів у випадку втрати працездатності у зв'язку із встановленням йому ІІІ та ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

Крім того, статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Положенням про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами наслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату годувальника, затвердженого Наказом МНС України від 31 грудня 1996 № 28, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 квітня 1997 за № 129/1932, (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено порядок виплати одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

При цьому, пунктом 9 Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами наслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату годувальника передбачено відповідне обмеження на виплату та вказано, що особам, які підлягають обов'язковому державному страхуванню відповідно до чинних Законів України: "Про міліцію" і одночасно віднесені до постраждалих відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виплата одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, або сім'ям за втрату годувальника провадиться по одному з цих Законів залежно від причини, що заподіяла шкоду здоров'ю або смерть годувальникові.

Таким чином, згідно з чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством особа, яка підлягала обов'язковому державному страхуванню за Законом України "Про міліцію", могла отримати лише одну з виплат за його вибором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року №21 -227а 11.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що адміністративний позов необхідно залишити без задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2013 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвала суду складена в повному обсязі 15 квітня 2015 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.