Справа № 2а-4621/11/2670
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 березня 2015 року № 2а-4621/11/2670

(вх. №1821)

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В., за участю сторін: представника позивача - ОСОБА_2., представника відповідача - Ісаєва С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,
ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про визнання незаконними та скасування наказу керівника ДПІ Голосіївського району м. Києва про призначення позапланової виїзної перевірки позивача за період з 29.11.2007 по 30.09.2010 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 29.11.2010 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2011 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. В решті позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2012 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2011 та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2011 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2012, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2015 вказану справу прийнято до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та зазначив суду, що оскаржувані наказ та рішення прийняті у відповідності до норм чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін судом встановлено наступне.

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва (правонаступником є ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві) на підставі направлення на перевірку від 28.10.2010 № 21845/1740 та наказу від 28.10.2010 № 1732 проведена позапланова виїзна перевірка суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пунктів 2.2 та 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного Банку України від 15.12.2004 № 637, а саме: не оприбуткування готівкових коштів в сумі 545000,00 грн., в тому числі за 2007 рік - 38000,00 грн., за 2008 рік - 122000,00 грн., за 2009 рік 200000,00 грн., 9 місяців 2010 року - 160000,00 грн., за період з 01.10.2010 по 09.11.2010 в сумі - 25000,00 грн.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 15.11.2010 № 142/1740/ (далі - Акт перевірки) та прийнято рішення від 29.11.2010 № про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 2725000,00 грн.

Висновок податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства ґрунтується на тому, що ОСОБА_1 не велася Книга обліку доходів та витрат, використання якої є обов'язковим для позивача, а тому всі кошти, отримані та зазначені у звітах позивачем, є необлікованою готівкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Згідно з п. 1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

З аналізу зазначених правових норма вбачається, що підприємці зобов'язані обліковувати належним чином готівкові кошти, а тому необлікування позивачем готівки в книзі обліку доходів і витрат є порушенням пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Відповідно до абзацу третього статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Разом з тим, застосовані до позивача штрафні санкції за своєю суттю є адміністративно-господарськими санкціями, визначення яких закріплено частиною першою статтею 238 ГК України, оскільки, є заходом майнового характеру, спрямовані на припинення порушення суб'єктом господарювання встановлених правил здійснення господарської діяльності та застосовуються уповноваженим органом державної влади.

Штрафні санкції визначені Указом президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» та застосовані до позивача є адміністративно-господарськими санкціями, а тому строки та порядок їх застосування регулюються Господарським кодексом України.

Згідно статті 250 цього Кодексу адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 у справі № К/9991/19202/12.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом рішенням від 29.11.2010 № застосовано до позивача штрафну санкцію за період з 2007 року по 09.11.2010, отже за період з 2007 року по 29.11.2009 таку штрафну санкцію застосовано до позивача з порушенням строку, визначеного статтею 250 ГК України.

Водночас, для правильного вирішення даної справи та необхідним є встановлення на підставі належних та допустимих доказів суми неоприбуткованих позивачем готівкових коштів в межах строку застосування адміністративно-господарської санкції, тобто в межах періоду з 30.11.2009 по 09.11.2010.

Відповідно до змісту п. 2.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 925/11205, у редакції чинній на момент проведення перевірки позивача та складення Акту перевірки за результатами її проведення, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно, зокрема: у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Відповідачем в Акті перевірки, всупереч вимогам п. 2.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, встановлені порушення вимог чинного законодавства щодо не оприбуткування позивачем готівкових коштів на відповідну суму у період з 30.11.2009 по 09.11.2010 викладено без будь-якого обґрунтування та зазначення відповідних даних, а саме - порушення вимог чинного законодавства викладено без конкретизації по відповідних операціях, без зазначення первинних документів обліку, а також без встановлення фактичної наявності виручки на таку суму та відповідності суми готівки, що оприбутковується, сумам, визначеним у відповідних звітних документах позивача.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів виявлення сум готівки у позивача, натомість в Акті перевірки суми виручки позивача за 2007-2009 роки та 9 місяців 2010 року відповідачем визначені лише на підставі звітів самого позивача, втім яким чином та на підставі яких первинних документів відповідачем встановлено суми не оприбуткування позивачем готівкових коштів за період з 01.10.2010 по 09.11.2010 в Акті перевірки не зазначено.

За таких умов, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження суми неоприбуткованих позивачем готівкових коштів в межах строку застосування адміністративно-господарської санкції, тобто в межах періоду з 30.11.2009 по 09.11.2010.

Зважаючи на викладене у сукупності, оскаржуване рішення відповідача від 29.11.2010 № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу керівника ДПІ Голосіївського району м. Києва від 28.10.2010 № 1732 про призначення позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 за період з 29.11.2007 по 30.09.2010 з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, завданням органів державної податкової служби, зокрема, є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

За змістом ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» Органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів); здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок встановлені ч. 6 ст. 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Для проведення позапланової виїзної перевірки, відповідно до ч. 8 ст. 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» орган державної податкової служби, який її ініціює, подає до суду письмове обґрунтування підстав такої перевірки, дату її початку і закінчення, склад осіб, які будуть проводити перевірку, документи, які відповідно до частини 6 цієї статті свідчать про виникнення підстав для проведення такої перевірки. Інформацію про вид та кількість перевірок, проведених органами державної податкової служби щодо суб'єкта господарської діяльності та наслідки таких перевірок за попередні три роки, а також на вимогу суду - інші відомості.

Як вбачається з направлення на перевірку від 28.10.2010 № 21845/1740 та наказу на її проведення від 28.10.2010 № 1732, її метою є контроль за здійсненням розрахункових операцій в сфері готівкового та безготівкового обігу.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Згідно з ч. 7 ст. 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а в інших випадках - за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, призумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 у справі № К/9991/66857/11 та від 10.12.2012 у справі № К/9991/26224/12.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення ним спірного рішення.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково.

Водночас, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений ч. 4 ст. 11 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 29.11.2010 року № .

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 29.11.2010 року № .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 23.03.2015 року.

Суддя В.П. Шулежко