Справа № 826/3482/15
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року 08:01 № 826/3482/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Саніна Б.В., за участю секретаря судового засідання Дмитриєвій В.В. розглянувши у письмовому проваджені адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа1. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві 2. Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Найдьонишевої-Буренко Юлії Петрівни ОСОБА_3
проcкасування рішення та державної реєстрації, виключення даних з реєстру речових прав на нерухоме майно
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - Позивач/ОСОБА_1.) до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач-1/Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві), державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві Найдьонишевої-Буренко Юлії Петрівни (надалі - Відповідач-2/Державний реєстратор Найдьонишева-Буренко Ю.П.), в якому просить суд:

1. Скасувати рішення Державного реєстратора Найдьонишевої-Буренко Ю.П. індексний номер 120473 від 24.01.2013 р. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

2. Скасувати державну реєстрацію 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та виключити з реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №40006 від 09.01.2013 р.

3. Виключити з реєстру речових прав на нерухоме майно дані про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №.

4. Допустити негайне виконання постанови суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.03.2015 р. було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду. В той же час, судом було залучено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - ОСОБА_3 (надалі - Третя особа/ОСОБА_3.).

В судове засідання з'явився Позивач, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд позов задовольнити з огляду на обставини зазначені в адміністративному позові, так як Відповідачем-1 при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон №1952). В той же час, представником Позивача було зазначено, що рішення відповідно до якого зареєстровано право власності на 1/2 частини будинку не набрало законної сили, а отже державна реєстрація такої частики була здійснена протиправно.

Представник Відповідача-1 в судове засідання не з'явився, хоча про дату час та місце судового засідання був повідомлений в порядку та строки передбачені Кодексом адміністративного судочинства України (надалі - КАС України). Разом з тим, від представника Відповідача-1 надійшли заперечення, в яких останній проти адміністративного позову заперечив просить суд в задоволені позовних вимог відмовити, з огляду на те, що ОСОБА_3 було надано до Відповідача-1 належним чином засвідчені документи та рішення суду відповідно до якого на підставі чинного законодавства Відповідачем було вчинено реєстраційні дії.

Представник Відповідача-2 в судове засідання не з'явився, хоча про дату час та місце судового засідання був повідомлений в порядку та строки передбачені Кодексом адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

В судове засідання з'явився представник Третьої особи, який проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, просить суд з задоволені адміністративного позову відмовити з огляду на те, що Третьою особою 09.11.2012 р. було отримано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2012 р. з відміткою про набрання законної сили, на підставі якого було зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В зв'язку із неявкою представника Відповідачів в судове засідання, відповідно до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) розгляд справи продовжено в письмову провадженні.

Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши позицію представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи, та вирішення спору по суті, керуючись власним внутрішнім переконанням, дійшов висновку про наступне.

26.10.2012 р. Дарницьким районним судом м. Києва винесено рішення у справі №2-4364/2012, яким позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено в повному обсязі та, відповідно до якого, житловий будинок АДРЕСА_1 визнано об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/2 частині відповідно.

Разом з тим, 24.01.2013 р. рішенням №120473 Відповідачем-2 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2012 р. було зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

Водночас, 21.02.2013 р. Апеляційний суд м. Києва постановив рішення, яким скасував рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2012 р. та ухвалив нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі.

При цьому, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.07.2013 р. касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.02.2013 р. змінено в частині виключення з мотивувальної частини рішення посилання на те, що у порядку визначеному ст.62 Сімейного кодексу України право спільної сумісної власності виникає лише на частину майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов передбачених цим законом. В іншій частині рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.02.2013 р. було залишено без змін.

10.02.2015 р. Позивач звернулась до Відповідача-1 із заявою про реєстрацію права власності на весь житловий будинок АДРЕСА_1.

Разом з тим, 14.02.2015 р. Відповідачем рішенням №19349539 було відмовлено Позивачу у реєстрації прав власності на весь житловий будинок АДРЕСА_1, так як відповідно до державного реєстру прав та їх обтяжень, рішенням №120473 від 24.01.2013 р. вже було зареєстровано право власності на 1/2 даного житлового будинку за ОСОБА_3

Так, вважаючи, рішення Державного реєстратора Найдьонишевої-Буренко Ю.П. №120473 від 24.01.2013 р. щодо реєстрації 1/2 житлового АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, таким що порушує законні права та інтереси Позивача, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Згідно положень п.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон №1952.

Цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.1 ст.1 Закону №1952). Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав (ч.1 ст.3 Закону №1952).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1952, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.9 Закону №1952 державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Разом з тим, згідно п.2 ч.2 ст.9 Закону №1952 державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Так, згідно ч.1 ст.19 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Водночас, відносини щодо реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень також регулюється положеннями Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (надалі - Порядок №703).

Так, відповідно п.7 Порядку №703 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до п.12 Порядку №703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Разом з тим, згідно п.9 та п.10 Порядку №703 заявник під час подання заяви про державну реєстрацію пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

При цьому, п.26 та п.27 Порядку №703 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Зокрема до документів що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Крім того, відповідно до ч.2 п.28 Порядку №703 у разі подання документів заінтересованою особою особисто така особа, подає копію реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податку), крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідні органи державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи об'єкту за адресою АДРЕСА_1 державна реєстрація була проведена Відповідачем-2 на підставі заяви ОСОБА_3 до якої було додано пакет документів.

Так, відповідно до картки прийому заяви №12064 заявником разом із заявою було подано наступні документи: паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2, виданий 17.12.1998, Харківським РУ ГУ МВС України у м.Києві; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, серія та номер: НОМЕР_1, виданий 25.02.2000, ДПІ у Харківському р-ні у м.Києві; рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2012 р. разом із нотаріально посвідченою копією; технічний паспорт від 23.11.2012 р.

Водночас, суд не погоджується з позицією Позивача, щодо реєстрації права власності на 1/2 житлового будинку на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2012 р., яке не набрало законної сили, з огляду на наступне.

В судовому засіданні, Третьою особою було надано суду для огляду оригінал рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2012 р. з відміткою про набрання останнім законної сили.

Більше того, судом було поставлено на обговорення учасників процесу питання, щодо звернення судом до Дарницького районного суду м. Києва із судовим запитом щодо з'ясування факту набрання рішенням від 26.10.2012 р. законної сили та чи ставили службові особи суду відповідну відмітку на такому рішенні.

При цьому, представник Позивача та Позивач заперечили щодо звернення Окружного адміністративного суду м. Києва до Дарницького районного суду м. Києва із таким судовим запитом, та вказали, що сумнівів у зафіксованій відмітці щодо набрання рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 26.10.2012 р. законної сили в них немає.

Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Більше того, згідно ч.1 та ч.2 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином з огляду на вище зазначене, Третьою особою для реєстрації 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1, було подано повний пакет документів передбачений чинним законодавством, зокрема рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2012 р. з відміткою про набрання законної сили даним рішенням.

Так, суд дійшов висновку про правомірність рішення Державного реєстратора Найдьонишевої-Буренко Ю.П. №120473 від 24.01.2013 р. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, що було здійснено на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2012 р.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, Апеляційний суд м. Києва постановив рішення від 21.02.2013 р., яким скасував рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2012 р. та ухвалив нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі.

При цьому, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.07.2013 р. касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.02.2013 р. змінено в частині виключення з мотивувальної частини рішення посилання на те, що у порядку визначеному ст.62 Сімейного Кодексу України право спільної сумісної власності виникає лише на частину майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов передбачених цим законом. В іншій частині рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.02.2013 р. було залишено без змін.

Так, суд звертає увагу, що рішення апеляційної інстенції та касаційної інстанції були винесені після державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

Таким чином, з огляду на вище зазначене вбачається, що Позивач набув право на реєстрацію права власності на весь житловий будинок АДРЕСА_1 з моменту набрання чинності рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.02.2013 р., тобто після винесення державним реєстратором оскаржуваного рішення №120473 від 24.01.2013 р. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1

Водночас, внесення змін до записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011 р. (надалі - Порядок №3502/5).

Так, згідно з п.2.1 Порядку №3502/5 для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи визначені даним Порядком.

Відповідно до п.2.5 Порядку №3502/5 для внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права, інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, заявник подає документ, що є підставою для зміни відомостей, копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу, та документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав.

Так, 10.02.2015 р. Позивач звернувся до Відповідача-1 із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, однак рішенням №19349539 від 14.02.2015 р., Позивачу було відмовлено у реєстрації прав власності, вмотивовуючи відмову тим що, відповідно до державного реєстру прав та їх обтяжень, рішенням №120473 від 24.01.2013 р. вже було зареєстровано право власності на 1/2 даного житлового будинку за ОСОБА_3

При цьому, як було з'ясовано в судовому засіданні, рішення №19349539 від 14.02.2015 р. щодо відмови Позивачу у реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, останнім в судовому порядку не оскаржувалось.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином з огляду на вище зазначене, суд в межах заявлених позовних вимог, не надає оцінку правомірності рішення №19349539 від 14.02.2015 р., оскільки такі вимоги не заявлялись Позивачем.

Водночас, суд звертає увагу, що правомірність відмови державним реєстратором у реєстрації за Позивачем права власності, що оформлене рішенням №19349539 від 14.02.2015 р., може бути предметом самостійного судового оскарження, під час якого судом буде надано правова оцінка щодо відмови проведення внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо власника на житловий будинок АДРЕСА_1.

Разом з тим, з огляду не вище наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування рішення №120473 від 24.01.2013 р. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення п.2 та п.3 позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з п.2.10 та п.2.11 Порядку №3502/5 за результатами розгляду заяви та документів, щo додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав.

Також, абз.2 пп.5 п.41 «Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 p., прописано, що у результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав, а отже вносяться зміни в частину розділу Державного реєстру, де містяться відомості про право власності та суб'єкта цього права, а відповідно до ч.1-2 ст.11 Закону Державний реєстр прав складається з розділів, які відкриваються на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього.

Так, при внесенні змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі скасованого в судовому порядку рішення державного реєстратора вносяться зміни до відповідного розділу, який відкритий на об'єкт нерухомого майна, а саме в ту його частину, де міститься запис про право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього прав.

Таким чином, внесення змін до Державного реєстру прав автоматично тягне за собою скасування а запису про державну реєстрацію права власності та внесення нового запису, що відповідає змісту рішення державного реєстратора.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Позивача. Відповідно до положень ст.94 КАС України, судовий збір Позивачу не відшкодовується.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, та державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві Найдьонишевої-Буренко Юлії Петрівни залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України

Суддя Б.В. Санін