Справа № 2а/205/219/14 (205/8244/14-а)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2015 рокусправа № 2а/205/219/14 (205/8244/14-а)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Шлай А.В. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, третя особа - філія Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» Дніпропетровська ремонтно-експлуатаційна база флоту про визнання дій протиправними та перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська (далі - відповідач або УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська) в якому просив визнати неправомірними дії відповідача, щодо відмови ОСОБА_1, в призначенні пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років на підставі ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додатково зменшення на один рік понад передбачений цією статтею вік як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку понад 12 років 6 місяців; визнати право ОСОБА_1 на пільгову пенсію та зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років та додатково зі зменшенням на один рік понад передбачений цією статтею вік як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який відпрацював на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку понад 12 років 6 місяців, зарахувавши позивачу до пільгового стажу періоди з 22.03.1999 року по 15.02.2013 року, згідно статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи 20 червня 2014 року на підставі ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірними дії УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська, щодо відмови ОСОБА_1, в призначенні пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років на

підставі ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додатково зменшення на один рік понад передбачений цією статтею вік як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку понад 12 років 6 місяців.

Визнано право ОСОБА_1 на пільгову пенсію та зобов'язати дії УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років та додатково зі зменшенням на один рік понад передбачений цією статтею вік як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який відпрацював на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку понад 12 років 6 місяців, зарахувавши позивачу до пільгового стажу періоди з 22.03.1999 року по 15.02.2013 року, згідно статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи 20 червня 2014 року на підставі ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення (а.с.54).

Встановлено, що позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС доставляючи народногосподарчі вантажі в 30-ти кілометрову зону ЧАЕС на маршруту ріки Прип'ять до порту Чорнобиль на теплоході «Дрогобич» на посаді моторист-рульовий від Дніпропетровської ремонтно-експлуатаційної бази флоту в травні, червні, липні, жовтні 1986 року (а.с.13).

Також відповідно до довідки наданої філією «Дніпропетровський річковий порт» № 549 від 10.06.2014 року позивач дійсно працював в дніпропетровській ремонтно-експлуатаційній базі флоту на посаді моторист рульовий на т/х «Дрогобич» і в 1986 році у складі екіпажу приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, доставляли народногосподарські вантажі в 30-ти км. зону Чорнобильської АЕС по маршруту ріки Прип'ять до порту Чорнобиль (а.с.16).

Той факт, що позивач працював у зоні відчуження в травні, червні, липні, жовтні 1986 року підтверджується також судним журналом заробітної плати та розрахунковими відомостями (а.с.28-45).

Згідно з трудовою книжкою, позивач має трудовий стаж, який дає йому право на пенсію на пільгових умовах за списком № 2 з 13.03.1986 року по 15.02.2013 року, що становить 22 роки 3 місяці 5 днів (а.с.7-12).

20.06.2014 року позивач звернувся до УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська з заявою про визначення права на призначення пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 11 років. Проте, згідно листа № 4171/10/54 від 19.09.2014 року йому було відмовлено.

Згідно з п. 3 «Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого Наказом міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 р. № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, якій призначається пенсія. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх винесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Що стосується того, що відповідач не визнає факт роботи позивача за Списком № 2 за період з 22.03.1999 р. по 15.02.2013 р. у зв'язку з тим, що посада позивача вказана як «старший механік», а при проведенні атестації Акціонерною судноплавною компанією «Укррічфлот» пройшла атестацію посада лише «Механік», то відповідно до положень п. 3 Морський і річковий флот Розділу XXVII будівництво, реконструкція технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об'єктів списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року право на пенсію за віком на пільгових умовах мають: п.23003010 1) плаваючий склад: Машинна команда суден службово-допоміжного флоту і суден портового флоту, що постійно працюють на акваторії порту (за винятком службово-роз'їздних, приміських і внутрішньо-міського сполучення):

- 706 Мотористи всіх найменувань.

- 484 Механіки та їх помічники, головні і старші механіки.

- 410 Електромеханіки та їх помічники, електромеханіки старші.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 22.03.1999 р. по 15.02.2013 р. працював на посаді «Старший механік», тому для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах слід застосувати список № 2. Наведені обставини підтверджуються записами в трудовій книжці. Тому аналізуючи положення списку № 2, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року, зокрема Розділу XXVII, суд приходить до висновку, що посада старшого механіка, на якій працював позивач, відноситься до п. 484 «Механіки та їх помічники, головні і старші механіки» наведеного списку № 2 оскільки із сутності вказаних посад (старший механік та механік) випливає тотожність посадових обов'язків, а також органічний взаємозв'язок між ними. Виходячи з вищенаведеного не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 22.03.1999 р. по 15.02.2013 р. на посаді старшого механіка з причини не проведення атестації робочого місця на підприємстві за цей період часу, є помилковим, оскільки п.3 постанови КМУ за № 442 від 01.08.1992 р. встановлено обов'язок керівників підприємств та організацій незалежно від форм власності й господарювання провести атестацію робочих місць, а абз. 2 п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого вказаною постановою КМУ, визначено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Отже, оскільки проведення атестації робочих місць на підприємстві є обов'язком керівника підприємства та відповідальність за його (не) проведення покладається на нього, то невиконання ним цього обов'язку не може бути підставою для порушення прав та інтересів працівників та відмови в призначенні пенсії, оскільки фактично працівник виконував свої посадові обов'язки у шкідливих і важких умовах праці.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено ст. ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого

законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно із ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальної цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів 10 років.

У відповідності із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова в призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу не ґрунтується на вимогах чинного пенсійного законодавства, а тому рішення відповідача за № 4171/10/54 від 19.09.2014 року щодо відмови позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах є протиправним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, третя особа - філія Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» Дніпропетровська ремонтно-експлуатаційна база флоту про визнання дій протиправними та перерахунок пенсії - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: С.В. Чабаненко