Справа № 826/2654/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 квітня 2015 року письмове провадження № 826/2654/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ»
до третя особаНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Державне підприємство «Енергоринок»
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ» (надалі - позивач або ТОВ «ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ») з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - відповідач або НКРЕКП), в якому просило суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність НКРЕКП щодо не встановлення «зеленого» тарифу ТОВ «ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ» на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу, шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст.17-1 Закону України «Про електроенергетику» та Постанови НКРЕ № 1421 від 02.11.12 р., станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів, а саме на вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, січень 2015 року.

2. Зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення «зеленого» тарифу позивачу на розрахунковий місяць вересень 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру«зеленого» тарифу шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу розрахованого згідно зі ст.17-1 Закону України «Про електроенергетику» станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 29 серпня 2014 року.

3. Зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення «зеленого» тарифу позивачу на розрахунковий місяць жовтень 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст.17-1 Закону України «Про електроенергетику» станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 30 вересня 2014 року.

4. Зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення «зеленого» тарифу позивачу на розрахунковий місяць листопад 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст.17-1 Закону України «Про електроенергетику» станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 31 жовтня 2014 року.

5. Зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення «зеленого» тарифу позивачу на розрахунковий місяць грудень 2014 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст.17-1 Закону України «Про електроенергетику» станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 28 листопада 2014 року.

6. Зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення щодо встановлення «зеленого» тарифу позивачу на розрахунковий місяць січень 2015 року на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу, розрахованого згідно зі ст.17-1 Закону України «Про електроенергетику» станом на 1 січня 2009 року, за офіційним валютним курсом Національного банку України на 31 грудня 2014 року.

7. Зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії, що передбачать здійснення Державним підприємством «Енергоринок» перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 р., у вересні 2014 року електроенергії, за «зеленим» тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕ № 1072 від 27 липня 2014 року та вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 р., у вересні 2014 року електроенергії, за «зеленим» тарифом, який на вересень 2014 року НКРЕКП було зобов'язано встановити на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України «Про електроенергетику» станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів на вересень 2014 року.

8. Зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії, що передбачать здійснення Державним підприємством «Енергоринок» перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 р., у жовтні 2014 року електроенергії, за «зеленим» тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕ № 1072 від 27 липня 2014 року та вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 р., у жовтні 2014 року електроенергії, за «зеленим» тарифом, який на жовтень 2014 року НКРЕКП було зобов'язано встановити на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України «Про електроенергетику» станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів на жовтень 2014 року.

9. Зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії, що передбачать здійснення Державним підприємством «Енергоринок» перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 р., у листопаді 2014 року електроенергії, за «зеленим» тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕ № 1072 від 27 липня 2014 року та вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 р., у листопаді 2014 року електроенергії, за «зеленим» тарифом, який на листопад 2014 року НКРЕКП було зобов'язано встановити на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України «Про електроенергетику» станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів на листопад 2014 року.

10. Зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії, що передбачать здійснення Державним підприємством «Енергоринок» перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 р., у грудні 2014 року електроенергії, за «зеленим» тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕ № 1072 від 27 липня 2014 року та вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 р., у грудні 2014 року електроенергії, за «зеленим» тарифом, який на грудень 2014 року НКРЕКП було зобов'язано встановити на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України «Про електроенергетику» станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів на грудень 2014 року.

11. Зобов'язати НКРЕКП прийняти рішення про внесення змін до алгоритму розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії, що передбачать здійснення Державним підприємством «Енергоринок» перерахувань позивачу додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 р., у грудні 2014 року електроенергії, за «зеленим» тарифом, встановленим відповідно до постанови НКРЕ № 1072 від 27 липня 2014 року та вартістю фактично проданої позивачем за договором № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 р., у січні 2015 року електроенергії, за «зеленим» тарифом, який на грудень 2014 року НКРЕКП було зобов'язано встановити на рівні не меншим фіксованого мінімального розміру «зеленого» тарифу шляхом перерахування в євро «зеленого» тарифу розрахованого згідно зі ст. 17-1 Закону України «Про електроенергетику» станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на дату встановлення відповідачем роздрібних тарифів для споживачів на січень 2015 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність стосовно не розгляду питання затвердження розміру «зеленого» тарифу для позивача, що порушує гарантовані державою права позивача на застосування «зеленого» тарифу у розмірах перерахованих відповідно до законодавства, на отримання розрахунків за вироблену електроенергію з альтернативних джерел за вересень-грудень 2014 року у зв'язку з не переглядом «зеленого» тарифу.

Відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу в задоволені заявлених позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, оскілки здійснення перегляду рівня «зелених» тарифів у зв'язку зі зміною офіційного курсу євро, до закінчення дії тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії є недоречним.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання 31.03.2015 року не забезпечила, хоча про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, письмових пояснень по суті суду не подала.

За правилами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником оптового ринку електроенергетики України та з 2013 року виробляє електроенергію на вітряних електростанціях потужністю 25 МВт, та реалізує її за «зеленим» тарифом.

Постановою НКРЕ від 15.08.2013 року №1114 «Про затвердження «зеленого» тарифу ТОВ «ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ» позивачу установлений «зелений» тариф на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії до 01.01.2030 року.

З метою здійснення продажу електроенергії за «зеленим» тарифом, НКРЕ погоджено договір № 9876/02 на продаж електроенергії від 28.08.2013 року, укладений між позивачем та ДП «Енергоринок», за умовами якого позивач зобов'язується продавати, а ДП «Енергоринок» зобов'язується купувати електроенергію, вироблену позивачем та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору. Позивач продає електроенергію за тарифом, величину якого встановлює НКРЕ у національній валюті України.

При цьому, згідно пункту 2.4. зазначеного договору, величина тарифу на електроенергію не може бути меншою за фіксований мінімальний розмір «зеленого» тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується в національній валюті за офіційним валютним курсом НБУ на таку дату. Фіксований мінімальний розмір «зеленого» тарифу для позивача установлюються шляхом перерахування в євро величини «зеленого» тарифу, розрахованого відповідно до положень.2.3 цього Договору. Згідно пункту 2.5. Договору, вартість електричної енергії, купленої у позивача в розрахунковому місяці, визначається на підставі тарифу, величину якого встановлює НКРЕ.

Так, розмір фіксованого мінімального «зеленого» тарифу для позивача, як виробника електричної енергії з енергії вітру складає: - 2,1 * 0,05385 = 0,1131 євро/кВт*г (де, 2,1 - коефіцієнт «зеленого» тарифу, встановлений Законом України «Про електроенергетику» для електроенергії, виробленої з енергії вітру вітроелектростанціями, які складаються з вітроустановок одиничною встановленою потужністю від 2000 КВт та більше; 0,05385 - євро/кВт*г - роздрібний тариф для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року).

Останній перегляд «зеленого» тарифу відповідач здійснив 31 липня 2014 року постановою №1072 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію» від 31.07.2014 року та перерахував «зелений» тариф на серпень 2014 року.

З вересня по грудень 2014 року відповідач не перераховував «зелений» тариф відповідно до вимог ст.17-1 Закону України «Про електроенергетику» та пп.1.4.-1.7. Порядку встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу для суб'єктів господарської діяльності, затвердженого постановою НКРЕ № 1421 від 01.11.2012 року.

Позивач в особі ТОВ «Управляюча компанія «Вітряні парки України», яке є керуючою компанією групи «Вітряні парки України», що діє від імені та за дорученням позивача, звертався до відповідача, щодо перегляду «зеленого» тарифу суб'єктам альтернативної енергетики (листи від 08.10.2014 року № 08/10-1 та від 11.11.2014 року № 11/11-7) за правилами ст.17-1 Закону України «Про електроенергетику».

В той же час, станом на 10.01.2015 року, розгляд питання, щодо затвердження розміру «зеленого» тарифу для позивача на вересень-грудень 2014 року не виносився на засідання НКРЕКП, що, на його думку, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі визначає Закон України «Про електроенергетику» (надалі - Закон).

Статтею 1 Закону закріплені терміни, що в ньому вживаються, зокрема:

оптовий ринок електричної енергії України - ринок, що створюється суб'єктами господарської діяльності для купівлі-продажу електричної енергії на підставі договору;

суб'єкти електроенергетики - суб'єкти господарської діяльності незалежно від їх відомчої належності та форм власності, що займаються виробництвом, передачею, розподілом, постачанням електричної енергії та теплової енергії при централізованому теплопостачанні, а також суб'єкт господарської діяльності, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління;

учасники оптового ринку електричної енергії України - суб'єкти господарської діяльності, які продають та купують електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України на підставі договору;

алгоритм оптового ринку електричної енергії - порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, який встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

«зелений» тариф - спеціальний тариф, за яким закуповується електрична енергія, вироблена на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблена лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).

Згідно частини 1 статті 8 Закону, державне управління в електроенергетиці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в електроенергетичному комплексі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплекс.

За правилами статті 11 Закону, державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб'єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії.

Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Згідно Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 року № 715/2014 (надалі - Положення), таким органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг є НКРЕКП, яка є колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України та здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, бере участь у формуванні та забезпеченні реалізації єдиної державної політики у сферах функціонування ринків електричної енергії, природного газу, нафти та нафтопродуктів, у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів; установлює ціни (тарифи) на електричну енергію, тарифи на її передачу та постачання; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на неї Президентом України (підпункти 1, 7, 32 пункту 4 Положення).

НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право, зокрема, приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій (підпункт 1 пункту 6 Положення).

Пунктами 12-13 Положення закріплено, що основною формою роботи НКРЕКП як колегіального органу є засідання. Рішення НКРЕКП приймаються на засіданнях, які проводяться у формі відкритих або закритих слухань. Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону, купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Електрична енергія, вироблена на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), може бути реалізована на оптовому ринку електричної енергії України, за договорами зі споживачами або за договорами з енергопостачальниками (частина 4 статті 15 Закону).

Оптовий ринок електричної енергії України зобов'язаний купувати у суб'єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, всю електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за «зеленим» тарифом незалежно від величини встановленої потужності чи обсягів її відпуску. Енергопостачальники зобов'язані купувати електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії, у випадках, обсягах та за цінами, визначеними цією статтею (частина 5 статті 15 Закону).

Правила оптового ринку електричної енергії України є невід'ємною частиною договору і визначають механізм функціонування оптового ринку електричної енергії України, порядок розподілу навантажень між генеруючими джерелами, правила формування ринкової ціни на електричну енергію (частина 11 статті 15 Закону).

За правилами частини 1 статті 17 Закону, формування оптових тарифів на електричну енергію здійснюється на оптовому ринку електричної енергії України згідно з договором.

Відповідно до статті 17-1 Закону, «зелений» тариф встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за умови виконання вимог щодо місцевої складової, передбачених цим Законом.

Для об'єктів електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - виробленої лише мікро, міні- та малими гідроелектростанціями), встановлена потужність яких перевищує 5 МВт, «зелений» тариф на вироблену ними електричну енергію встановлюється за умови відповідності будівництва таких об'єктів електроенергетики плану розвитку об'єднаної енергетичної системи України на наступні десять років.

«Зелений» тариф для суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії вітру, встановлюється на рівні роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року, помноженого на коефіцієнт «зеленого» тарифу для електроенергії, виробленої з енергії вітру.

Коефіцієнт «зеленого» тарифу для електроенергії, виробленої з використанням альтернативних джерел енергії, для електроенергії, виробленої з енергії вітру об'єктами електроенергетики, величина встановленої потужності яких перевищує 2000 КВт, встановлюється по 31.12.2029 року на рівні: 2,10.

Фіксований мінімальний розмір «зеленого» тарифу для суб'єктів господарювання встановлюється шляхом перерахування у євро «зеленого» тарифу, розрахованого за правилами цього Закону, станом на 1 січня 2009 року за офіційним валютним курсом Національного банку України на зазначену дату.

«Зелений» тариф не може бути менший за фіксований мінімальний розмір «зеленого» тарифу, який на кожну дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів перераховується у національну валюту за офіційним валютним курсом Національного банку України на таку дату.

Таким чином, встановлення «зеленого» тарифу на електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії є виключною компетенцією НКРЕКП.

Порядок встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу для суб'єктів господарської діяльності визначається Порядком встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу для суб'єктів господарської діяльності, затвердженим Постановою НКРЕ від 02.11.2012 року № 1421 (надалі - Порядок).

За правилами пунктів 1.8.-1.9. Порядку, «зелений» тариф перераховується на кожний розрахунковий місяць, яким для цілей Порядку є календарний місяць, на який перераховується «зелений» тариф.

При цьому, рішення щодо встановлення «зелених» тарифів та фіксованих мінімальних розмірів «зеленого» тарифу для кожного виду альтернативної енергії приймаються НКРЕ на засіданні у формі відкритого слухання (далі - засідання НКРЕ). Такі рішення розміщуються на офіційному веб-сайті НКРЕ та публікуються в інформаційному бюлетені НКРЕ (пункт 1.10. Порядку).

Згідно пункту 2.1. Порядку, суб'єкт господарювання подає до НКРЕ, крім іншого, заяву щодо встановлення «зеленого» тарифу суб'єкту господарювання.

Протягом 30 календарних днів з дня надходження заяви щодо встановлення «зеленого» тарифу суб'єкту господарювання та доданих до неї документів відповідний структурний підрозділ НКРЕ розглядає їх, готує та подає матеріали на засідання НКРЕ. Про прийняте рішення щодо встановлення або відмови у встановленні «зеленого» тарифу суб'єкту господарювання письмово повідомляється заявнику протягом 5 робочих днів з дня прийняття такого рішення (пункт 2.3. Порядку).

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний перераховувати «зелений» тариф на кожний розрахунковий місяць за встановленою формулою та на підставі курсу євро, офіційно встановленого Національним банком України станом на дату встановлення роздрібних тарифів для споживачів на розрахунковий місяць.

В той же час, як вже зазначалося раніше, останній перегляд «зеленого» тарифу відповідач здійснив 31.07.2014 року постановою №1072 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію» від 31.07.2014 року та перерахував «зелений» тариф на серпень 2014 року. З вересня по грудень 2014 року відповідач не перераховував «зелений» тариф відповідно до вимог статті 17-1 Закону.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що перегляд рівня «зелених» тарифів є недоречним до закінчення дії тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії, запроваджених Кабінетом Міністрів України розпорядженнями від 13.08.2014 року № 764-р, від 01.10.2014 року № 915-р, від 08.12.2014 року № 1195-р «Про вжиття тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії», оскільки, по-перше, наведені розпорядження не містять положень щодо не затвердження НКРЕКП розміру «зеленого» тарифу; а, по-друге, не можуть змінювати встановленні Законом України «Про електроенергетику» положення щодо порядку та розміру перегляду «зеленого» тарифу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем допущена бездіяльність щодо невстановлення «зеленого» тарифу за правилами статті 17-1 Закону, проте визнання судом такої бездіяльності відповідача протиправною відносно позивача не відновить його порушені права, що свідчить про обрання позивачем невірного способу захисту порушених прав.

В даному випадку, як вбачається зі змісту позовної заяви, фактично, порушені права позивача на отримання повної оплати за продану електроенергію за Договором на продаж електроенергії № 9876/02 від 28.08.2013 року, що за своєю правовою природою є господарськими правовідносинами та не можуть бути предметом розгляду адміністративними судом.

Щодо позовних вимог позивача №№ 2-11 суд зазначає наступне.

З огляду на викладені норми, суд дійшов висновку, що встановлення «зеленого» тарифу на електричну енергію, а також внесення змін до Правил Оптового ринку електричної енергії для здійснення перерахування додаткових коштів, недоотриманих позивачем за вироблену електричну енергію є виключною компетенцією НКРЕКП, тобто відносяться до дискреційних повноважень відповідача.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частин 1,2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Виходячи з положення частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, позовні вимоги позивача №№ 2-11 не підлягає задоволенню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем не виконано обов'язку щодо доказування.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТРЯНИЙ ПАРК КРАСНОДОНСЬКИЙ» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій