Справа № 2а-16223/12/2670
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року м. Київ К/800/23559/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Борисенко І.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.02.2013 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 р.

у справі № 2а-16223/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Правозахисник»

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Правозахисник» (далі - позивач, ТОВ «Юридична фірма «Правозахисник») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі м. Києва), в якому просило суд визнати протиправними дії ДПІ у Солом'янському районі м. Києва щодо розірвання в односторонньому порядку договору № 1 від 16.12.2011 р. про визнання електронних документів та зобов'язати відповідача виконувати вказаний договір і нести передбачені ним обов'язки.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.02.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 р., адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії ДПІ у Солом'янському районі м. Києва щодо розірвання в односторонньому порядку Договору № 1 від 16.12.2011 р., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального права, просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.02.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 р. і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач процесуальним правом подати письмові заперечення не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та відповідачем 16.12.2011 укладено Договір №1 про визнання електронних документів (далі - Договір №1), предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з ПДВ та інших звітних податкових документів), поданих платником в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях як оригіналу.

Також судом встановлено, що листом від 12.10.2012 вих. №21361/10 відповідач повідомив позивача про розірвання вказаного вище договору відповідно до положень статей 651, 653, 654 Цивільного кодексу України з підстав порушення платником істотних умов договору, виходячи з того, що платник податків не знаходиться за адресою місцезнаходження, зазначеною в договорі, що підтверджується довідкою ВПМ ДПІ про встановлення місцезнаходження платника. Одночасно позивача повідомлено про неприйняття податкових документів в електронному вигляді.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, з висновками яких погоджується колегія суддів, виходили з наступного.

Пунктом 4 розділу 6 вказаного Договору передбачено, що ДПІ має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифікату відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Відповідно до статті 1 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 755-IV) місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

За змістом частин 1, 2 статті 17 Закону № 755-IV відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. В Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості щодо місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону № 755-IV в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

В частині 1 статті 18 Закону № 755-IV зазначено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Судами попередніх інстанцій не встановлено, а відповідачем не доведено факту зміни місця реєстрації позивача, оскільки за наявними у справі документами, а саме статутом ТОВ «ЮФ «Правозахисни», затвердженого загальними зборами учасників 27.02.2009 р., зареєстрованими 01.04.2010 р., свідоцтвом серія А00 №003847 про державну реєстрацію ТОВ «ЮФ «Правозахисник», довідкою АБ №330932 з ЄДРПОУ від 24.01.2012 зареєстроване місцезнаходження позивача - 03151, м. Київ, вул. Донецька, 57-А, кв. 137.

Таким чином, висновки податкового органу про відсутність «ЮФ «Правозахисник» за зареєстрованим місцезнаходженням є необґрунтованими та не могли слугувати підставою для розірвання договору в односторонньому порядку.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте податковий орган цього обов'язку не виконав.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби - відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.02.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 р. у справі № 2а-16223/12/2670 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) І.В.Борисенко