Справа № 818/3305/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 р.Справа № 818/3305/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Кононенко З.О. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2014р. по справі № 818/3305/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гольфстрім-Суми"

до Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гольфстрім-Суми» (далі по тексту - ТОВ «Гольфстрім-Суми», позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі по тексту - ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області, відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області від 08.08.2014 року № та № .

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2014 року по справі № 818/3305/14 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальстю "Гольфстрим-Суми" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 08 серпня 2014 року № , яким збільшено зобов`язання з податку на додану вартість на 536557 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 134139 грн.; № , яким збільшено зобов`язання з податку на прибуток на 509729 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 127432 грн.

Відповідач, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2014 року по справі № 818/3305/14 та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що ТОВ «Гольфстрім-Суми» неправомірно віднесено до складу витрат вартість товарів, робіт, послуг, придбаних у ТОВ СК «Вардат Сервіс» у зв'язку з тим, що господарські операції з вказаним контрагентом не пов'язані з господарською діяльністю позивача, оскільки фактичного здійснення господарських відносин між позивачем та вказаним контрагентом за період з 01.01.2013 року по 01.03.2014 року на загальну суму 2682786 грн. не відбулося. З посиланням на акт Ленінської ОДПІ у м. Луганську ГУ Міндоходів у Луганській області «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «СК «Вардат Сервіс» стверджує про відсутність у вказаного підприємства умов для здійснення господарської діяльності. З огляду на викладене, вважає вірними висновки відповідача про завищення позивачем витрат та податкового кредиту по відносинам із ТОВ «СК «Вардат Сервіс» і не вбачає підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

22.04.2015 року через канцелярію Харківського апеляційного адміністративного суду від ТОВ «Гольфстрім-Суми» надійшла заява про закриття провадження в справі у зв'язку з примиренням сторін.

В обґрунтування клопотання пояснив, що сторони досягли примирення шляхом досягнення податкового компромісу щодо сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. Вказує, що 31.03.2015 року ДПІ у м. Сумах ГУ Державної фіскальної служби було прийнято рішення № 12/2207 про застосування податкового компромісу. Згідно з даним рішенням, загальна сума грошового зобов'язання у податковому повідомленні-рішенні від 08.08.2014 року № , щодо якого застосовується податковий компроміс, складає 536557,00 грн., сума податкового зобов'язання, яка підлягає сплаті позивачем для досягнення податкового компромісу становить 26827,85 грн. (5%). Загальна сума податкового зобов'язання у податковому повідомленні-рішенні від 08.08.2014 року № , щодо якого застосовується податковий компроміс, складає 509729,00 грн., сума грошового зобов'язання, яка підлягає сплаті позивачем для досягнення податкового компромісу становить 25486,45 грн. (5%). 31.03.2015 року ТОВ «Гольфстрім-Суми» згідно з платіжними дорученнями № 72 та № 73 здійснило сплату визначених сум з податку на прибуток та податку на додану вартість, а відтак, у відповідності до п.11-2 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, п.п.2, 7, 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, наявні підстави для закриття провадження у справі у зв'язку з примиренням сторін шляхом досягнення податкового компромісу.

Представник відповідача в надісланій до суду письмовій заяві підтримав клопотання позивача про закриття провадження у справі у зв'язку з примиренням сторін шляхом досягнення податкового компромісу.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши заяву представника позивача про закриття провадження у справі у зв'язку з досягненням податкового компромісу, колегія суддів вважає, що подана заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ст.194 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.113 КАС України сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову.

У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення. Умови примирення не повинні суперечити закону або порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси (ч.3 ст.113 КАС України).

Як встановлено пунктом 11-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" КАС України підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 2 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Відповідно до положень п.7 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу.

Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Згідно з п. 11 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Гольфстрім-Суми» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по фінансово-господарським операціям з ТОВ "СК-Вардат Сервіс" та ТОВ "БК Ярослав" за період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року.

За результатами перевірки складено акт № 2666/2204/332118741/270 від 22.07.2014 року, яким зафіксовано порушення ТОВ «Гольфстрім-Суми» по взаємовідносинам із ТОВ «СК «Вардат Сервіс» п.44.1 ст.44, п.138.1, п.138.2, п.138.8, пп.138.1.1 п.138.1, пп.138.8.1 п.138.8, п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за2013 рік на суму 509729 грн.; пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 536557,00 грн. (т.2, а.с.124-181).

На підставі наведених висновків акту перевірки відповідачем 08 серпня 2014 року винесено податкові повідомлення-рішення № , яким збільшено зобов'язання з податку на додану вартість на 536557 грн. ( за основним платежем) та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 134139 грн.; № , яким збільшено зобов'язання з податку на прибуток на 509729 грн. (за основним платежем), застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 127432 грн. (т. 1 а.с. 19, 20).

Не погодившись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Разом з тим, 27.03.2015 року ТОВ «Гольфстрім-Суми» було подано до ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області заяву про намір досягнення податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємства, визначених у податковому повідомленні-рішенні № 000222204 від 08.08.2014 р. та з податку на додану вартість, визначених у податковому повідомленні-рішенні № від 08.08.2014 р.

31.03.2015 року ДПІ у м. Сумах ГУ Державної фіскальної служби України було прийнято рішення від 31.03.2015 року № 12/2207 про застосування податкового компромісу, відповідно до якого загальна сума податкового зобов'язання з податку на прибуток, що підлягає сплаті ТОВ "Гольфстрім-Суми» для досягнення податкового компромісу, складає 25486,45 грн. (5% ); з податку на додану вартість - 26827,85 грн. (5%).

Згідно з платіжним дорученням № 72 від 31.03.2015 року позивачем сплачено податку на прибуток за рішенням ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області № 12/2207 від 31.03.2015 року - 25486,45 грн., згідно з платіжним дорученням № 73 від 31.03.2015 року позивачем сплачено податку на додану вартість за рішенням ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області № 12/2207 від 31.03.2015 року - 26827,85 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Згідно з п.3 ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі (ч.2 ст.203 КАС України).

Розглядаючи можливість для визнання постанови суду першої інстанції нечинною та закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки позивачем правомірно віднесено до складу витрат та податкового кредиту вартість виконаних ТОВ «СК «Вардат Сервіс» будівельних робіт.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для висновку про порушення ТОВ «Гольфстрім-Суми» вимог п.44.1 ст.44, п.138.1, п.138.2, п.138.8, пп.138.1.1 п.138.1, пп.138.8.1 п.138.8, п.138.10 ст.138, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, на підставі якого відповідачем було прийнято оскаржувану податкові повідомлення-рішення, слугувало твердження відповідача про безтоварність господарських операцій по відносинам позивача із ТОВ «СК «Вардат-Сервіс», та, як наслідок, відсутності у позивача підстав для формування податкового кредиту та валових витрат за наслідками цих господарських операцій.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2. статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.8 ст. 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загально виробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 цього ж Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

У відповідності до п.201.1 ст.201 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п.201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Гольфстрім-Суми» та ТОВ «СК «Вардат-Сервіс» укладались як договори купівлі-продажу товарів від 22.01.2013 р. (т.2, а.с.110-111), від 26.03.2013 р. (т.2, а.с.62-63), від 17.12.2013 р. (т. 1 а.с. 43-46), предметом яких було придбання різноманітних матеріалів та обладнання (сіль таблетирована, обшивка котла, регулятор частоти обертів до опалювального пристрою, насос), так і договори про виконання робіт (розробка робочого проекту по газопостачанню, режимно-налагоджувальні випробування, роботи з проектування внутрішнього електропостачання, пусконалагоджувальні роботи, монтаж каналізаційних мереж, поточний ремонт вузла обліку газу, котельні, будівельні роботи (реконструкція фонтану, будівництво пам'ятника), роботи по внутрішньому газопостачанню, електромонтажні роботи, ремонт приміщення, будівництво ліній електрозабезпечення, проектні роботи, режимно-налагоджувальні та еколого-теплотехнічні роботи, технічне обслуговування системи опалення, роботи по аеродинамічним випробуванням та паспортизації систем вентиляції, будівництво майданчика під пам'ятник, роботи з будівництва магістральної камери, оздоблення стелі, монтаж повітронагрівачів, будівництво трансформаторної підстанції, поточний ремонт системи опалення, технічне обслуговування системи електрообладнання, улаштування сигналізації загазованості майстерні тощо) (т.1, а.с. а також надання послуг (послуги спецтехніки (т.2, а.с.57-58, 115-116), транспортування продукції з м. Київ до м. Суми (т.2, а.с.79-80).

На підтвердження реальності укладених з ТОВ « СК «Вардат-Сервіс» договорів позивачем надано до матеріалів справи копії актів приймання-передачі виконаних робіт, податкових накладних, банківських виписок, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів транспортування (переміщення) товару від постачальника ТОВ «СК «Вардат-Сервіс» з м. Луганськ до м. Суми. При цьому, за умовами договорів поставки, транспортні витрати по доставці придбаного товару несе постачальник.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази відповідності придбаних матеріалів та устаткування державним стандартам та технічним умовам, як це передбачено договорами поставки.

Колегія суддів, не заперечуючи тієї обставини, що документи щодо якості та відповідності товару державним стандартам і технічним умовам не є первинними документами бухгалтерського обліку, а товарно-транспортні документи не є підставою для формування витрат та податкового кредиту (якщо останні сформовано не з вартості транспортних послуг), вважає за необхідне вказати, що з урахуванням дальності транспортування, а також відсутності інших документів, які б підтверджували факт отримання ТМЦ, ненадання позивачем документів щодо якості та відповідності, доказів фактичного переміщення товару ставить під сумнів реальність господарських операцій з придбання товару у ТОВ «СК «Вардат-Сервіс».

Колегія суддів відмічає, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів оприбуткування та подальшого використання придбаних товарів у власній господарській діяльності (документів внутрішнього складського обліку, актів списання ТМЦ у виробництво, документів щодо подальшої реалізації або використання позивачем придбаних ТМЦ у виробничому процесі тощо).

Також, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що окремі договори між ТОВ «Гольфтсрім-Суми» та ТОВ «СК «Вардат-Сервіс» передбачають складання проектної документації (робочого проекту по газопостачанню, проектування внутрішнього електропостачання), однак, копій вищевказаної проектної документації позивачем до матеріалів справи не надано.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що більшість договорів, укладених між ТОВ «Гольфстрім-Суми» та ТОВ «СК «Вардат-Сервіс», є договорами підряду, предметом яких є виконання будівельних, монтажних, пусконалагоджувальних, проектних, випробувальних робіт.

Як встановлено статтею 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Згідно зі ст.887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником (ч.1 ст.888 ЦК України).

У відповідності до ч.2 ст.875, ч.2 ст.887 ЦК України до договору будівельного підряду та до договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також згідно з положеннями ст.319 Господарського кодексу України, до виконання договорів підряду підрядник має право залучати як третіх осіб субпідрядників.

Колегія суддів зауважує, що позивачем не надано до матеріалів справи копій договорів генерального підряду, в яких би ТОВ «Гольфстрім-Суми» виступало підрядником, в рамках виконання яких позивачем замовлено роботи у ТОВ «СК «Вардат-Сервіс». Ненадання вищезазначених договорів унеможливлює визначити наявність або відсутність обмежень щодо залучення позивачем до виконання власних зобов'язань субпідрядників, у даному випадку ТОВ «СК «Вардат-Сервіс».

При цьому, ані в актах прийняття-передачі виконання робіт, ані в актах приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2, копії яких надано позивачем до матеріалів справи, відсутні дані про генерального замовника робіт та відомості про факт прийняття останнім виконаних робіт, тобто, доказів підтвердження наступного схвалення правочину замовником.

Будь-яких інших доказів обумовленості укладення договорів на виконання підрядних робіт із ТОВ «СК «Вардат-Сервіс» потребами господарської діяльності позивач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надав.

Відсутні в матеріалах справи й копії проектно-кошторисної документації та дані щодо передачі такої документації замовником (ТОВ «Гольфстрім-Суми») виконавцю (ТОВ «СК «Вардат-Сервіс»).

Також, колегія суддів зауважує, що окремі види робіт, виконання яких є предметом договорів між ТОВ «Гольфстрім-Суми» та ТОВ «СК «Вардат-Сервіс» (режимно-налагоджувальні випробування парових котлів, пусконалагоджувальні роботи внутрішніх та зовнішніх мереж електропостачання, поточний ремонт вузла обліку газу, котельні, роботи по внутрішньому газопостачанню житлового будинку, будівництво лінії електрозабезпечення, електромонтажні роботи тощо), потребують відповідної кваліфікації працівників, задіяних у проведенні робіт, та наявності дозвільних документів.

Однак, позивачем не надано доказів наявності у ТОВ «СК «Вардат-Сервіс», яке повинно було безпосередньо виконувати вищезазначені роботи, документів, які б свідчили про наявність у вказаного виконавця відповідних ресурсів та компетенції щодо виконання вищевказаних видів робіт.

Вищезазначені обставини ставлять під сумнів як призначення замовлених у ТОВ «СК «Вардат-Сервіс» робіт із господарською діяльністю позивача, так і сам факт виконання робіт вищевказаним контрагентом позивача.

Слід також відмітити, що в актах про прийняття-передачу виконання робіт (т.1, а.с.49, 53, 55, 56, 62, 119, 129, 166, 168, 179, 184, т.2, а.с.42, 44, 49, 69, 71, 74, 81, 117, 118) дані про зміст виконаних робіт (наданих послуг) наведені в узагальненому вигляді, і не конкретизовані позивачем в інших документах, вказані акти не містять такого обов'язкового реквізиту, як обсяг господарської операції, оскільки не зазначено, в якому обсязі виконані роботи (надані послуги) та виходячи з чого визначається вартість конкретного виду виконаних робіт.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вказані акти такими, що не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не є належним підтвердженням реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «СК «Вардат-Сервіс».

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що в матеріалах справи відсутні докази оплати товару за договором поставки № 116-12 від 17.12.2013 р., договорів про виконання робіт № 110-12 від 04.12.2013 р., № 98-10 від 01.10.2013 р., « 94-10 від 07.10.2013 р., № 88-10 від 02.10.2013 р., № 74-09 від 03.09.2013 р., № 76-09 від 10.09.2013 р., № 64-08 від 09.08.2013 р..

Крім того, колегія суддів зазначає, що договір про виконання робіт № 28-03 від 14.03.2013 р., за умовами якого підрядник зобов'язується виконати роботи з транспортування продукції, а замовник - прийняти та оплатити послуги робіт підряднику (т.2, а.с.79-80), є фактично договором про надання транспортних послуг.

Разом з тим, позивачем не надано до матеріалів справи копій товарно-транспортних накладних та подорожніх листів, оформлення яких у даному випадку є обов'язковим, оскільки позивачем сформовано витрати та податковий кредит саме з вартості транспортних послуг, підставами для обліку яких є вказані документи.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що господарські відносини між ТОВ «Гольфстрім-Суми» та ТОВ «СК «Вардат-Сервіс» не підтверджені документально належним чином.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської діяльності, кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Відповідно до положень підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно з положеннями абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Таким чином, з визначеного у Податковому кодексі України поняття ділової мети випливає, що обов'язково повинен мати місце намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, первинні документи, складені з метою відображення таких господарських операцій, не є підставою для податкового обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, як встановлено частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У свою чергу, у відповідності до ст.72 КАС України, підставами для звільнення від доказування певних обставин є лише встановлення цих обставин судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили; визнання судом цих обставин загальновідомими; визнання цих обставин сторонами, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися (ч.3 ст.72 КАС України).

При цьому, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч.6 ст.72 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, не спростовуючи наявності у відповідача як суб'єкта владних повноважень обов'язку доведення правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, вказує на те, що позивач не звільнений від доказування обставин, які покладено ним в основу позовних вимог.

В даному випадку такими обставинами є саме реальність господарських операцій між ТОВ «Гольфстрім-Суми» та ТОВ «СК «Вардат-Сервіс», яка в силу приписів п.44.1 ст.44 ПК України, ст.ст.1, 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» повинна бути підтверджена виключно належним чином оформленими первинними документами, у тому числі й тими, що підтверджують зв'язок вчинених господарських операцій із господарською діяльністю платника податків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи не підтверджується реальність та фактичність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «СК «Вардат-Сервіс» щодо поставки товарів, виконання робіт та надання послуг, а також не підтверджено зв'язку цих послуг із господарською діяльністю позивача.

А відтак, колегія суддів вважає вірними висновки відповідача про відсутність права у позивача на формування витрат та податкового кредиту за наслідками вищевказаних господарських операцій.

Водночас, позивач скористався правом узгодження податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, визначених в оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях від 08 серпня 2014 року № , яким збільшено зобов`язання з податку на додану вартість на 536557 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 134139 грн., та № , яким збільшено зобов`язання з податку на прибуток на 509729 грн., застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 127432 грн.

У відповідності до абз. 2 п.2 Підрозділу 9-2 Податкового кодексу України сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Як встановлено абз.2 п.8 Підрозділу 9-2 ПК України після досягнення податкового компромісу згідно з цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивач, узгодивши суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 08.08.2014 року № та № , погодився з правомірністю їх нарахування податковим органом та втратив право на формування витрат та податкового кредиту за результатами господарських операцій із ТОВ «СК «Вардат-Сервіс», за наслідками яких відповідачем винесено дані податкові повідомлення-рішення.

В силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо сторони досягли примирення.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається (ч.3 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів зазначає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2014 року по справі № 818/3305/14 не може бути визнана нечинною, як того просить позивач, оскільки не є законною та обґрунтованою, а відтак, у відповідності до п.п.1, 4 ст.202 КАС України, підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. 113, 157, 160, 167, 194, 197, 202, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гольфстрім-Суми" про закриття провадження у справі в зв'язку з примиренням сторін - задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 24.12.2014 р. по справі № 818/3305/14 - скасувати.

Провадження у справі № 818/3305/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гольфстрім-Суми" до Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень в зв'язку з примиренням сторін шляхом досягнення податкового компромісу на умовах сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Гольфстрім-Суми" частини грошового зобов'язання з податку на прибуток, визначеного податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 08.08.2014 року № , яким позивачу донараховано суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі 637161,00 грн., у т.ч. за основним платежем - 509729,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 127432,00 грн., та частини грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 08.08.2014 року № , яким позивачу донараховано суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 670696,00 грн., у т.ч. за основним платежем - 536557,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 134139,00 грн.

Встановити, що розмір сплаченої частини грошового зобов'язання становить 5% від суми основного платежу з податку на прибуток, визначеної податковим повідомленням-рішенням № 4, що у грошовому виразі складає 25486,45 грн., та 5% від основного платежу з податку на додану вартість, визначеного податковим повідомленням-рішенням № , що у грошовому виразі складає 26827,85 грн.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Жигилій С.П.