Справа № 0617/2а-1477/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-03-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Чичирко В.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"26" березня 2012 р. Справа № 0617/2а-1477/11

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації Житомирської області на постанову Овруцького районного суду від "03" березня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації Житомирської області Відділу освіти Овруцької райдержадміністрації Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2011 року позивач звернувся з адміністративним позовом і просить зобов"язати ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації Житомирської області перерахувати та виплатити допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1.06.2010 року по 31.11.2010 року і зобов"язати відділ освіти Овруцької райдержадміністрації провести нарахування доплати до заробітної плати у розмірі визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1.06.2010 року по 31.10.2010 року та подати розрахункові документи до УПСЗН.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 3 березня 2011 року позов задоволено частково: зобов"язано відділ освіти Овруцької райдержадміністрації провести нарахування доплати до заробітної плати у розмірі визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1.06.2010 року по 31.10.2010 року та подати розрахункові документи до УПСЗН.

Зобов"язано ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації Житомирської області перерахувати та виплатити допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1.06.2010 року по 31.11.2010 року з урахуванням проведених виплат.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням УПСЗН подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, працює у відділі освіти Овруцької райдержадміністрації м.Овруч, а також є потерпілим від аварії на ЧАЄС 3-ї категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, має на утриманні неповнолітню дитину.

Позивачу виплачувалась доплата як особі, що працює у зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі 10,50 грн., та допомога у зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва в розмірі 2,10 грн. сума яких, на думку позивача, є значно нижчою, ніж це передбачено ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з чим він звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: зобов"язав ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Коростенської мі

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов"язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст.ст.37,39 Закону, відповідачам слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Розмір мінімальної заробітної плати протягом визначеного судом строку постійно змінювався в сторону збільшення.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню за визначений позивачем період, застосуванню підлягають саме статті 37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому позивач, відповідно до ст.ст.37,39 Закону, як працюючий у зоні гарантованого добровільного відселення, має право отримувати доплату до заробітної плати та допомогу у розмірі визначеному ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до підпункту 2 п.4 " Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов"язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затвердженого постановою КМ України №936 від 20.09.2005 року (із змінами і доповненнями від 5 березня 2008 року дійсних на час виникнення спірних правовідносин), виплата щомісячної грошової допомоги-громадянам, які проживають на території радіоактивного забруднення, у зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" проводиться управліннями праці і соціального захисту населення районних(міських) держадміністрацій за місцем реєстрації громадян.

Із довідки УПСЗН Овруцької райдержадміністрації (а.с.3), заперечень (а.с.12) , вбачається, що позивач та організація, в якій він працює, перебувають на обліку в управління праці і соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації на отримання допомоги у зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва не перебуває, зазначені виплати нараховувались і проводились, в значно менших розмірах ніж визначено ст.37,39 Закону України"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що вимоги позивача в даному випадку грунтуються на діючому законодавстві.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.183-2,195,197,198, 200,205,206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Овруцького районного суду від "03" березня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Левківська Лідія Олександрівна вул.Н.Репкіна 46,Рудня,Овруцький район, Житомирська область,11111

3- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації Житомирської області вул. Леніна, 17,м.Овруч,Овруцький район, Житомирська область,11106 Відділ освіти м.Овруч вул.Радянська 31 а,м.Овруч Житомирської області