Справа № 816/3533/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 р.Справа № 816/3533/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу освіти, молоді та спорту Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2015р. по справі № 816/3533/14

за позовом ОСОБА_1

до Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області , Відділу освіти, молоді та спорту Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області

про визнання протиправним та скасування розпорядження, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області (далі - відповідач - 1, Карлівська РДА) про визнання протиправним та скасування розпорядження від 29 серпня 2014 року № 54-к "Про звільнення ОСОБА_1", поновлення на посаді начальника відділу освіти Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2014 року по 14 лютого 2015 року включно в розмірі 18774,98 грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.02.2015 року та заяви про збільшення позовних вимог від 14.02.2015 року (т. 2 а.с. 34-35).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Відділ освіти, молоді та спорту Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області (далі - відповідач-2).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2015 р. адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Карлівської районної державної адміністрації № 54-к від 29 серпня 2014 року "Про звільнення ОСОБА_1".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області з 01 вересня 2014 року.

Стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2014 року по 14 лютого 2015 року в розмірі 12362,86 грн. (дванадцять тисяч триста шістдесят дві гривні 86 коп.).

Стягнуто з Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області з 01 вересня 2014 року та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015 року апеляційну скаргу Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області повернуто заявнику відповідно до ч. 3 ст. 193 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з поданою заявою про відкликання апеляційної скарги.

Також, не погоджуючись з прийнятою постановою в частині стягнення з Відділу освіти, молоді та спорту Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2014 року по 14 лютого 2015 року в розмірі 12362,86 грн., апеляційну скаргу подав відповідач 2, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в зазначеній частині та прийняти нову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач 2 посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають суттєве значення для правильного її вирішення, оскільки судом не враховано уточнюючі табелі обліку робочого часу, а також не з'ясовано точну кількість відпрацьованих робочих днів ОСОБА_1

На думку апелянта, в червні позивач фактично відпрацювала 5 (п'ять) робочих днів, а в липні 7 (сім) робочих днів, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.08.2014 року по 14.02.2015 року включно складає 10734, 46 грн.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу відповідно до ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги відповідача 2, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призначена на посаду начальника відділу освіти Карлівської РДА розпорядженням в.о. голови Карлівської РДА № 672 від 09.10.2002р. "Про призначення ОСОБА_1" з 10.10.2002 (а.с. 6, т.1).

В трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 зроблено запис від 08.09.2000р. про прийняття присяги державного службовця (а.с. 237, т.1).

Наказом начальника відділу освіти Кралівської РДА від 07.07.2014 року № 49 - к "Про покладення обов'язків на Калашник Катерину Миколаївну", на час відсутності начальника відділу освіти райдержадміністрації ОСОБА_1 через хворобу, виконання обов'язків начальника відділу освіти покладено на Калашнік К.М., методиста районного методичного кабінету відділу освіти Карлівської РДА, яка не є державним службовцем.

08.08.2014 року головою Карлівської РДА видано розпорядження № 06-к "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1", яким оголошено догану ОСОБА_1, начальнику відділу освіти Карлівської РДА, за неналежне виконання посадових обов'язків, що полягало в не забезпеченні належного контролю за повнотою розрахунків по договорам про спільну діяльність.

20 серпня 2014 року першим заступником голови райдержадміністрації Тарасовським С.М. було запропоновано начальнику відділу освіти райдержадміністрації ОСОБА_1 надати письмове пояснення щодо перевищення повноважень начальника відділу освіти, яка в період тимчасової непрацездатності (перебування на лікуванні) підписує накази, і вручено доповідну записку першого заступника голови райдержадміністрації з даного питання.

21 серпня 2014 року ОСОБА_1 відмовилася надати письмові пояснення, про що складено акт фіксації відмови від надання пояснень від 21.08.2014 року (а.с. 86, 97 т. 1).

Листами - погодженнями Департаментом освіти і науки Полтавської ОДА від 28.08.2014 №03-05-20/1400/1 та Полтавською ОДА від 28.08.2014р. №06-48/604 надано дозвіл на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Карлівської РДА.

Розпорядженням від 29.08.2014р. №54-к ОСОБА_1, начальника відділу освіти Карлівської РДА, звільнено з посади на підставі пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків з 29 серпня 2014 року (а.с. 12 т.1).

Не погоджуючись з такими діями та прийнятим розпорядженням про звільнення, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення по справі, суд першої інстанції встановив факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин лише частково, а тому задовольнив позов в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Карлівської районної державної адміністрації № 54-к від 29 серпня 2014 року "Про звільнення ОСОБА_1", поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області з 01 вересня 2014 року, стягнення з Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

В іншій частині вимог адміністративний позов залишено без задоволення через не підтвердження судовим розглядом обґрунтованості і правомірності наведених позивачем доводів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та зауважує на те, що згідно з ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Карлівської районної державної адміністрації № 54-к від 29 серпня 2014 року "Про звільнення ОСОБА_1", поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області з 01 вересня 2014 року, стягнення з Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень) та в частині відмови в задоволенні позовних вимог в апеляційному порядку ані позивачем, ані відповідачами оскаржена не була (1 відповідачем апеляційна скарга була відкликана), а отже колегія суддів переглядає судове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Відділу освіти, молоді та спорту Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2014 року по 14 лютого 2015 року в розмірі 12362,86 грн. (дванадцять тисяч триста шістдесят дві гривні 86 коп.).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Середньомісячна заробітна плата позивача за два останні місяці згідно довідки відповідача 2 (додаток № 1 до листа № 186 від 11.02.2015 року) становила на день звільнення ОСОБА_1 2289,36 грн. у червні 2014 року та 2088,29грн. у липні 2014 року.

Середньоденна заробітна плата позивача за період з 01.06.2014 року по 31.07.2014 року відповідачем 2 визначена в розмірі 90,97 грн., виходячи із 5 відпрацьованих днів у червні 2014 року та 7 - у липні 2014 року (додаток 2 до листа № 186 від 11.02.2015).

З огляду на викладене, відповідач 2 вказує про середній заробіток ОСОБА_1 за період вимушеного прогулу з 29.08.2014 року по 14.02.2015 року в розмірі 10734,46 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно не погодився з відповідачем-2, з зазначеним останнім розміром суми середнього заробітку з огляду на таке.

Зокрема, у розрахунку відповідача 2 зазначено, що позивачем фактично відпрацьовано у червні 2014 - 5 днів, а в липні 2014 - 7 днів.

Проте, відповідно до матеріалів справи, зокрема, табелів обліку робочого часу за червень та липень 2014 року, судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 у червні 2014р. фактично відпрацювала - 8 робочих днів (а.с. 119 т.1), а липні 2014 - 9 робочих днів (а.с. 117 т.1).

Згідно з довідкою відповідача 2 (додаток № 1 до листа № 186 від 11.02.2015) середньомісячна заробітна плата позивача становила 2289,36 грн. у червні 2014 року та 2088,29 грн. у липні 2014 року.

В ході розгляду справи встановлено, що фактично у червні 2014 року було 19 робочих днів, у липні 2014 року було 23 робочих дні.

З наведених даних проведено наступні розрахунки:

1) середньомісячна заробітна плата з розрахунку за останні 2 календарні місяці роботи - 2200,17 грн. (104,77*21);

2) середньоденна заробітна плата, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати з розрахунку за останні 2 календарні місяці роботи, поділеної на кількість відпрацьованих робочих днів за червень та липень 2014 року складає, день = 104,77 грн.: 963,92грн. (2289,36/19*8) + 816,17грн. (2088,29/23*9)/(8+9).

3) середньомісячне число робочих днів, розраховане діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці - 42 день (19 робочих днів червня 2014 року + 23 робочих дні липня 2014 року) = 21 день;

4) кількість днів вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2014 року по 14 лютого 2015 року складає 118 робочих днів;

5) середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу складає: 104,77 грн. (середньоденна заробітна плата) * 118 (робочі дні за час вимушеного прогулу) = 12362,86 грн.

Щодо посилання відповідача на те, що позивач 5 днів знаходилася у відрядженні, а тому ці дні не можна включати при обчисленні середньої заробітної плати, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на таке.

Відповідно до положень статті 121 Кодексу законів про працю України за відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Згідно з п. 4 (в) Постанови КМУ від 08.02.1995 р. за № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових).

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

З огляду на викладене, за працівником за час відрядження, тобто за всі робочі дні, зберігається середній заробіток. При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються лише компенсаційні виплати на відрядження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що з відповідача 2 належить стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме у розмірі 12362,86 грн., відповідно, позовні вимоги у частині стягнення на користь позивача з Відділу освіти, молоді та спорту Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2014 року по 14 лютого 2015 року підлягають задоволенню.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в зазначеній частині ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Карлівської районної державної адміністрації № 54-к від 29 серпня 2014 року "Про звільнення ОСОБА_1", поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області з 01 вересня 2014 року, стягнення з Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень), суд першої інстанції виходив з того, що вони є правомірними та підтвердженими матеріалами справи.

В свою чергу, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що судовим розглядом не підтверджено обґрунтованості і правомірності наведених позивачем доводів.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зауважує на той факт, що ані позивачем, ані відповідачами постанова суду в зазначених частинах в апеляційному порядку оскаржена не була.

Згідно з ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Карлівської районної державної адміністрації Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2015р. по справі № 816/3533/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.