Справа № 810/2423/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про заміну сторони виконавчого провадження

22 квітня 2015 року м. Київ 810/2423/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження подання державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції про заміну сторони виконавчого провадження № 46909946 у справі

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Київської митниці Міндоходів

про визнання незаконним наказу в частині звільнення, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із позовом до Київської митниці Міндоходів про визнання незаконним наказу в частині звільнення їх з роботи, поновлення їх на роботі, зобов'язання вчинити певні дії щодо нарахування та виплати їм середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 вказаний адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункти перший та другий наказу Київської митниці Міндоходів від 25.11.2013 №405-о про звільнення головних інспекторів відділу митного оформлення №4 митного поста "Святошин" Київської митниці Міндоходів ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Зобов'язано Київську митницю Міндоходів поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на посадах головних інспекторів відділу митного оформлення №4 митного поста "Святошин" Київської митниці Міндоходів з 26 листопада 2013 року.

Зобов'язано Київську митницю Міндоходів нарахувати та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 листопада 2013 року по 08 вересня 2014 року включно.

Київським окружним адміністративним судом видані виконавчі листи.

14.04.2015 до Київського окружного адміністративного суду звернувся державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції з поданням про заміну боржника у виконавчому провадженні № 46909946 з Київської митниці Міндоходів на Київську митницю ДФС.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2015 розгляд вказаного подання призначено на 22.04.2015.

Державний виконавець та позивачі просили розгляд подання здійснювати без їх участі.

У судове засідання, призначене на 22.04.2015, представник Київської митниці Міндоходів не з'явився, був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи. Водночас надав письмові пояснення по суті подання державного виконавця, в яких просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, що звернулися з поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Згідно з частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі викладених процесуальних норм, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта та перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 КАС України, суд вирішив здійснювати розгляд подання в порядку письмового провадження.

У поданні державний виконавець Державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції просить здійснити заміну боржника - з Київської митниці Міндоходів на Київську митницю ДФС - у виконавчому провадженні № 46909946, відкритому за заявою стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2014.

Подання обґрунтоване тим, що у зв'язку з реорганізацією Київської митниці Міндоходів шляхом приєднання до територіального органу Державної фіскальної служби - Київської митниці ДФС, всі права та обов'язки реорганізованого органу переходять до Київської митниці ДФС.

Відповідач у справі - Київська митниця Міндоходів - проти задоволення подання заперечив, посилаючись на відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про припинення реорганізованого органу.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення подання, суд виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служи, а тому територіальні органи Міністерства доходів та зборів реорганізовано шляхом приєднання до відповідних територіальних органів ДФС.

Як встановлено судом та вбачається зі змісту Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.04.2015 з 03.11.2014 створено Київську митницю ДФС.

У свою чергу, як вбачається з наявного в матеріалах справи Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.04.2015 Київська митниця Міндоходів перебуває в стані припинення з 10.11.2014.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державного органу, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Згідно з реченням третім частини 17 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" перетворення вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичної особи, що припиняється у результаті перетворення.

Дійсно, як встановлено судом, державної реєстрації припинення Київської митниці Міндоходів на теперішній час не проведено, оскільки відповідний запис про припинення Київської митниці Міндоходів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутній.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За приписами частини 1 статті 1, частини 1 статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України.

Статтею 81 Цивільного кодексу України визначено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Стаття 82 Цивільного кодексу України передбачає, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Пунктом 6 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, визначено, що права та обов'язки органів виконавчої влади у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" територіальні органи центрального органу виконавчої влади набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію як юридичної особи.

При цьому, частиною 1 статті 2 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» закріплено, що діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ґрунтується, зокрема, на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, законності та безперервності.

Виходячи з загальної теорії держави та права, серед ознак державної влади виділяються постійність та безперервність влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" створено юридичну особу Київська митниця ДФС, а Київську митницю Міндоходів реорганізовано шляхом їх приєднання до Київської митниці ДФС.

Тобто, Урядом України у рамках ліквідації Міністерства доходів і зборів України, створено новий орган, якому передається від реорганізованого усе майно, права та обов'язки.

При цьому, інших органів, на які б були покладені функції митниці, під час вказаної реорганізації створено не було.

Слід також зазначити, що Київська митниця Міндоходів на сьогодні, існуючи як юридична особа, що перебуває в процесі припинення, фактично свої функції не виконує.

При цьому, подані Київською митницею Міндоходів пояснення на подання, підписані представником Київської митниці Міндоходів за довіреністю, яка зареєстрована за номером саме Київської митниці ДФС 44/1/10-70-10-47 від 21.04.2015.

Відповідно до частини першої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Таким чином, дана норма не містить застереження відносно того, що у разі вибуття сторони виконавчого провадження має бути обов'язково наявний саме запис про припинення юридичної особи, а зазначає, що така заміна відбувається відносно саме правонаступника сторони, яка вибула.

Отже, враховуючи, що фактично правонаступником Київської митниці Міндоходів є Київська митниця ДФС, саме цей орган має бути стороною (боржником) у виконавчому провадженні № 46909946 , як суб'єкт до якого фактично перейшли права та обов'язки попереднього та який має виконати рішення суду.

Статтею 9 Конституції України закріплено принцип переваги норм міжнародного права перед національним законодавством.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР Україною ратифіковано Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ратифікувавши вказаний міжнародний договір, Україна як члена Ради Європи, визнала, серед іншого зобов'язалася гарантувати кожній людині, яка знаходиться під її юрисдикцією, право на справедливий суд (стаття 6 Конвенції) та право на ефективний засіб юридичного захисту (стаття 13 Конвенції), яка передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини також визначає, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає, inter alia, у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], № 28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Також Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував на неприпустимості необґрунтованого зволікання при виконанні судового рішення (рішення у справі "Бурдов проти Росії", "Райлян проти Росії", "Зубко та інші проти України" та інші).

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції (пункт 54).

У пункті 19 рішення у справі «Метаксас проти Греції» Європейський суд з прав людини зауважив на тому, що у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на викладене, суд, зважаючи на принцип постійності державної влади, враховуючи викладені вище висновки Європейського суду з прав людини, беручи за основу наявність порушеного права позивачів у даній справі і визнаючи пріоритетом своєчасне поновлення таких прав, вважає, що невиконання постанови суду у даній справі державними органами створить необґрунтоване зволікання з відновлення порушеного права позивачів, що матиме наслідком порушення з боку держави статей 6 та 13 Конвенції.

Таким чином, у даному випадку подання державного виконавця як таке, що спрямоване на відновлення порушеного права стягувача у виконавчому провадженні № 46909946 є таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 160, 165, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції про заміну боржника у виконавчому провадженні - задовольнити.

Замінити сторону (боржника) виконавчого провадження ВП № 46909946 із примусового виконання виконавчого листа № 810/2423/14, виданого Київським окружним адміністративним судом, а саме - Київську митницю Міндоходів () її правонаступником - Київською митницею ДФС ().

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення, а в разі постановляння ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Панова Г. В.