Справа № 813/908/15
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року № 813/908/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

секретар судового засідання Хміль Х.З.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Мисак О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання незаконним та скасування пункту 4 наказу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання незаконним та скасування пункту 4 наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУМВС» № 184 від 24.01.2015 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для прийняття спірного наказу стало те, що старший слідчий СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС вніс до ЄРДР завідомо неправдиві відомості про скоєння кримінального правопорушення невстановленою особою, вимагав неправомірну вигоду за непритягнення до кримінальної відповідальності та був затриманий оперативними працівниками УСБУ у Львівській області, УВБ у Львівській області ДВБ МВС України. Однак позивач, виконуючи обов'язки першого заступника начальника відділу - начальника СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС систематично в межах своєї компетенції вживав заходи щодо профілактики порушень законності та недопущення корупційних проявів серед підлеглих працівників. Вказано, що за час виконання обов'язків першого заступника жодної інформації щодо причетності старшого слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС до вчинення корупційних діянь до позивача не надходило, підстав для проведення індивідуальних бесід не було, оскільки такий характеризувався виключно з позитивної сторони та неодноразово заохочувався керівництвом. Зазначено, що затримання старшого слідчого відбулось в період перебування позивача у відпустці, тому останній не здійснював керівництво відділенням.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Вказав, що спірний наказ є вкрай суворим, упередженим, поспішним та прийнятий без проведення всебічного об'єктивного службового розслідування.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що позивач не перебував на посаді безпосереднього керівника старшого слідчого, а лише виконував його обов'язки. Вказав, що при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем порушено статтю 14 Дисциплінарного статуту в частині проведення службового розслідування.

Представник відповідача позов заперечив з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву. Вказав, що спірний наказ винесений відповідно до вимог чинного законодавства, є правомірним, тому не підлягає скасуванню в оспорюваній частині. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено, що майор міліції старший слідчий СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС ОСОБА_4 23.01.2015 року о 20.10год. був затриманий біля приміського вокзалу на вул. Городоцькій у м.Львові працівниками УСБУ у Львівькій області та УВБ у Львівській області ДВБ МВС України в межах здійснення розслідування кримінального провадження, розпочатого 23.01.2015 року прокуратурою Львівської області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.368 КК України, під час отримання неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США у громадянина ОСОБА_5 за непритягнення його до кримінальної відповідальності. Крім того при проведенні обшуку кабінету ОСОБА_4 працівниками УВБ у Львівській області з відкритого поліетиленового пакету, який знаходився на підлозі у вільному доступі вилучено ряд предметів, які являються речовими доказами по різних кримінальних провадженнях та своєчасно в установленому порядку не здані до кімнати зберігання речових доказів. Однак, оскільки жодних ознак, які б надали можливість ідентифікувати дані предмети як речові докази (бірки, відтиски печаток, пакети НДЕКЦ, тощо) встановлено не було, то такі предмети вилучено для подальшого встановлення їх належності до конкретних кримінальних проваджень.

Службовим розслідуванням встановлено, що старший слідчий майор міліції ОСОБА_4, будучи службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, зобов'язаним відповідно до Закону України «Про міліцію», кримінального процесуального законодавства та своїх функціональних обов'язків запобігати, виявляти, припиняти та розкривати злочини, а також здійснювати всебічне, об'єктивне та неупереджене досудове розслідування у кримінальних провадженнях, уніс до ДРДР за №000035 завідомо неправдиву інформацію про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України невідомими особами, а у подальшому вимагав у громадянина ОСОБА_5 за непритягнення його до кримінальної відповідальності за скоєння даного правопорушення неправомірну вигоду в сумі 2000 доларів США, під час отримання якої від останнього 23.01.2015 року був затриманий працівниками УСБУ у Львівькій області та УВБ у Львівській області ДВБ МВС України. Такими діями майор міліції ОСОБА_4 грубо порушив службову дисципліну, обов'язки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, неухильне виконання яких передбачене ст. 7 Дисциплінарного статуту, зокрема дотримання законодавства, захист від протиправних посягань прав та свобод громадян, дотримання норм професійної та службової етики, що призвело до дискредитації правоохоронних органів через формування негативної думки громадськості про безкарність та вседозволеність працівників міліції.

У висновку службового розслідування вказано, що допущені майором міліції ОСОБА_4 грубі порушення службової дисципліни стали можливими через відсутність дієвого повсякденного контролю за його службовою діяльністю, зокрема суворим дотриманням законності при розслідуванні кримінальних проваджень, належним оформленням та порядком зберігання речових доказів, зі сторони керівництва слідчого відділення Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС, зокрема старшого слідчого підполковника міліції ОСОБА_1 на якого було покладено виконання обов'язків першого заступника начальника відділу - начальника відділення і котрий несе персональну відповідальність дотримання дисципліни і законності, попередження корупційних діянь підпорядкованих працівників.

За наслідком проведеного службового розслідування начальником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області прийнято наказ №184 від 24.01.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУМВС».

Згідно з пунктом 4 вказаного наказу за відсутність дієвого повсякденного контролю за службовою діяльністю підпорядкованих працівників, зокрема суворим дотриманням діяльності підпорядкованих працівників, зокрема суворим дотриманням законності при розслідуванні кримінальних проваджень, що призвело до надзвичайної події, належним оформленням та порядком зберігання речових доказів, відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС України, на старшого слідчого Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області підполковника міліції ОСОБА_1, на якого було покладено виконання обов'язків першого заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з посади.

Не погодившись з пунктом наказу, що стосується позивача, останній звернувся за захистом своїх прав до суду.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно із визначенням, яке міститься в статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Отже, підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 Дисциплінарного статуту.

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Дисциплінарна відповідальність не настає у разі відсутності події чи складу дисциплінарного проступку, в тому числі вини особи рядового та начальницького складу органів податкової міліції, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

З матеріалів справи судом встановлено, що на ОСОБА_1 з 14.08.2014 року покладено виконання обов'язків першого заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

Згідно з функціональними обов'язками виконуючого обов'язки першого заступника начальника районного відділу - начальника слідчого відділення Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області такий контролює та координує діяльність слідчого відділення, сектору інформаційно-аналітичного забезпечення, режимно-секретного відділу. Зокрема організовує поточну діяльність РВ та контроль, забезпечення виконання завдань покладених на РВ. У межах компетенції проводить перевірки за фактами порушення законності та дисципліни, надзвичайних подій серед особового складу, що сталися в РВ; несе персональну відповідальність за дотримання дисципліни та законності, виконавської дисципліни, попередження корупційних діянь серед підпорядкованих працівників; організовує та контролює роботу зі зверненнями громадян в РВ, а також доступ до публічної інформації, здійснює особистий прийом громадян в РВ; ініціює проведення службових розслідувань та перевірок за фактами порушень працівниками РВ дисципліни та законності, вносить пропозиції начальнику РВ щодо притягнення до відповідальності винних осіб та усунення недоліків, тощо.

Як встановлено з долучених позивачем до матеріалів справи документів, керівництвом РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області неодноразово роз'яснювались вимоги чинного законодавства щодо запобігання та протидії корупції. Зокрема до особового складу доведено наказ ГУ МВС України у Львівській області № 2421 від 15.10.2014 року «Про притягнення до відповідальності працівників ГУМВС».

На виконання протоколу оперативної наради ГУМВС України у Львівській області від 25.09.2014 року у працівників СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області прийнято заліки по дотриманню наказу № 90 від 26.03.2010 року «Про стан дисципліни й законності в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ та заходи щодо його покращання».

Долучені до матеріалів справи копії відомостей свідчать, що зокрема майору міліції ОСОБА_4 було доведено до відома необхідність неухильного дотримання дисципліни та законності у службовій діяльності.

Як пояснив позивач стан дотримання працівниками слідчого відділення дисципліни та законності систематично обговорювався на службових нарадах Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області в ході яких позивачем доводились вимоги про недопустимість вчинення дій, які можуть дискредитувати правоохоронні органи, в тому числі корупційних діянь.

Вказане свідчить, що позивачем систематично в межах своїх повноважень вживались заходи щодо профілактики порушень законності на недопущення корупційних проявів серед підлеглих працівників.

У висновку службового розслідування зазначено, що грубі порушення дисципліни працівником міліції стали можливим через відсутність дієвого повсякденного контролю за його службовою діяльністю (суворим дотриманням законності при розслідуванні кримінальних проваджень, належним оформленням та порядком зберігання речових доказів).

Однак як свідчить висновок службового розслідування - проступок, за результатами якого було призначене службове розслідування мав місце в неробочий час та за межами Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС. Опитані в ході службового розслідування посадові особи повідомили, що їм нічого не було відомо про наміри ОСОБА_4 отримати неправомірну вигоду за вищезазначених обставин. А тому підстав для проведення з останнім індивідуальних бесід не було.

Суд бере до уваги той факт, що згідно з наказом № 499 від 15.12.2014 року в період з 12.12.2014 року до 27.01.2015 року ОСОБА_1 перебував у черговій відпустці та не виконував своїх функціональних обов'язків, а отже й нести персональну відповідальність за дотримання дисципліни та законності підпорядкованими працівниками не міг.

Також суд зауважує, що висновок службового розслідування не містить жодних відомостей про наявність причинного зв'язку між діями позивача, які ставляться у відповідальність позивачу та скоєним майором міліції ОСОБА_4 проступком та їх наслідками, про наявність вини позивача у відповідних діях. У висновку службового розслідування відсутня будь-яка інформація про законодавство та посадові обов'язки, які були порушені ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було допущено проступок, за який передбачена дисциплінарна відповідальність у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Обґрунтувань, у чому полягає їх особлива тяжкість, а також доказів встановлення умисності допущених позивачем порушень та настання тяжких наслідків, які мали місце внаслідок допущеного порушення, суду не надано.

Висновок службового розслідування містить загальні фрази і не містить жодної вказівки про те, який саме проступок вчинений позивачем та в чому він конкретно полягає.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що факт здійснення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку відповідачем недоведений, а тому звільнення є незаконним, а наказ у спірній частині є протиправним.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Закріплений у частині 2 статті 11 КАС України принцип диспозитивності полягає у тому, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення позовних вимог суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що необхідно визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУМВС» № 184 від 24.01.2015 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників органів та підрозділів ГУМВС» № 184 від 24.01.2015 року.

Судові витрати з сторін не стягуються.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 24 квітня 2015 року.

Суддя Лейко-Журомська М.В.