Справа № 804/4559/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 квітня 2015 р. Справа № 804/4559/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Коренева А.О.,

при секретарі судового засідання - Литвин Ю.Ю.,

за участю

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Палюх Н.В., Садошенко В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства в Дніпропетровській області про визнання рішення та дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагентства в Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування рішення Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області, які оформленні у вигляді листів-відповідей № 31-4-0.11-8306/2-14 від 23.09.2014 р., № 31-4-0.11-8726/2-14 від 10.10.2014 р., № 31-4-0.11-9757/2-14 від 07.11.14, № 31-4-0.11-10625/2-14 від 26.11.2014 р., № 31-4-0.11- 11844/2-14 від 16.12.2014 р., № 31-4-0.11-1660/2-15 від 29.01.2015 р., щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, орієнтовний розмір якої становить 60,0000 га, із цільовим призначенням (01.02) - для ведення фермерського господарства, а також про зобов'язання Головне управління Держземагентства у Дніпропетровській області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, орієнтовний розмір якої становить 60,0000 га, із цільовим призначенням (01.02) - для ведення фермерського господарства, та укласти з ОСОБА_1 договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 49 років.

На обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Позивачу є незаконною, адже, як вбачається з наданого на затвердження Проекту землеустрою, у ньому міститься пояснювальна записка, завдання на виконання робіт, заява замовника про виконання робіт, копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру Позивача, копія диплому про аграрну освіту Позивача, копія заяви до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області, наказ Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновок про ґрунтовий покрив земельної ділянки, агрохімічний паспорт поля земельної ділянки, довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, лист Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів, довідка з сільської ради про можливість розміщення ґрунтової дороги, перелік обмежень щодо використання земельної ділянки, збірний кадастровий план земельної ділянки, матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, відомості про обчислення площі земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість), схема розміщення меж земельної ділянки, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, кадастровий план земельної ділянки, план відведення земельної ділянки, матеріали погодження проекту землеустрою, лист контролю та коректури. Крім того, на титульному листі Проекту землеустрою стоїть підпис та печатка сертифікованого інженера-землевпорядника - Серби О.В. про відповідність Проекту вимогам законодавства, стандартів, норм і правил при виконанні робіт із землеустрою. Отже, на думку позивача проект містить всі необхідні документи та відповідає всім вимогам діючого законодавства України, що засвідчено сертифікованим інженером-землевпорядником. Відповідно до ч. 13 ст. 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Позивач зауважив, що у своїх листах про відмову у затвердженні Проекту відповідач не зазначив, які конкретні приписи нормативних актів порушив Позивач, та не звернув увагу, що в Проекті земельна ділянка, яка відводиться, повністю належить до виду угідь - рілля, а тому твердження Відповідача про протилежне є необґрунтованим. Позивач також зазначив, що ст.48 Закону України «Про землеустрій» не передбачає та не вимагає від Позивача проведення громадських слухань з приводу одержання у користування земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених в позові.

Відповідач, Головне управління Держземагентства в Дніпропетровській області, проти задоволення позову заперечував, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають задоволенню. Так, відповідачем зазначено, що ним 10.04.15 було направлено повторного листа на ім'я голови Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області з проханням провести громадські слухання відповідно до ст. 48 Закону України «Про землеустрій» з метою урегулювання порушеного питання та врахування громадських інтересів при здійсненні землеустрою. 14.04.2015 була надана відповідь, в якій було зазначено, що порушене питання було заслухано на XXVIII сесії 6 скликання Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та вирішено питання щодо виділення земельних ділянок учасникам АТО, жителям територіальної громади, які на даний час беруть участь та будуть приймати участь в АТО. Стосовно зауважень до проектної документації відповідачем зазначено, що ним була запрошена землевпорядна організація ТОВ «Агровектор Плюс», яка розробляла проект землеустрою гр. ОСОБА_1, та повторно було вказано на зауваження, які необхідно усунути перед затвердженням документації. В проекті землеустрою земельна ділянка відводиться за рахунок виду угідь рілля, а на графічних матеріалах, які були наявні в проектній документації масштабу 1:10000, частково були зазначені пасовища.

В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити в задоволені позову, навівши доводи, викладені в запереченнях проти позову (а.с.94-97).

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Сторонами визнано, що наказом Відповідача від 19.06.14 №4-150/15-14-СГ позивачу був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, орієнтовний розмір якої становить 60,0000 га, із цільовим призначенням (01.02) - для ведення фермерського господарства.

На замовлення Позивача, згідно з договором від 19.06.14 №17/06/14 ТОВ «Агровектор Плюс» (ліцензія Державного агентства земельних ресурсів Україні серії АД № 076158 від 04.10.12) був виготовлений проект землеустрою, а висновком від 26.08.14 №8705 Управлінням Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області розроблений проект був погоджений.

Задля затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та укладення договору оренди зазначеної земельної ділянки строком на 49 років позивач неодноразово звертався до відповідача із відповідними заявами: 19.09.14, 24.09.14, 22.10.14, 10.11.14, 03.12.14 та 19.01.15.

За результатами розгляду поданих позивачем заяв відповідачем були надані листи-відповіді № 31-4-0.11-8306/2-14 від 23.09.2014 р., № 31-4-0.11-8726/2-14 від 10.10.2014 р., № 31-4-0.11-9757/2-14 від 07.11.14, № 31-4-0.11-10625/2-14 від 26.11.2014 р., № 31-4-0.11- 11844/2-14 від 16.12.2014 р., № 31-4-0.11-1660/2-15 від 29.01.2015 р., якими відмовлено в затверджені розробленого проекту землеустрою.

За змістом останнього листа від 29.01.15 № 31-4-0.11-1660/2-15 відповідачем відмовлено у зв'язку із невідповідністю розробленої документації статті 50 Закону України «Про землеустрій», а саме: невідповідність графічної частини проектної документації, а також опис суміжних землекористувачів земельної ділянки. Крім того, відповідач зазначив, що суміжні землекористувачі - гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7, надіслали заяви про незгоду передачі земельної ділянки Позивачу, а також про відзив своїх підписів, як суміжних землекористувачів в проектній документації. Також відповідач повідомив про те, що рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду буде прийнято за умови виправлення зауважень та надання позитивного протоколу проведення громадських слухань.

Суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу передачі у користування, зокрема в оренду, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, в тому числі затвердження проекту землеустрою, унормовані приписами Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ст.80 ЗК України суб'єктом права власності на землю державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений в ст.124 ЗК України, відповідно до якої передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За змістом ч.4 ст.122 ЗК України повноваженнями з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб наділений центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до ч.3 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст.123 ЗК України.

За приписами ч.3 ст.134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

За змістом ч.10 ст.123 ЗК України затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч.13 ст.123 ЗК України).

Враховуючи наведені законодавчі приписи, суд зазначає, що відповідач у спірних правовідносинах здійснює повноваження власника земельних ділянок сільськогосподарського призначення (є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин), та є рівноправним суб'єктом земельних відносин (ст.2 таст.5 ЗК України), а отже, як власник землі, вільний у вирішенні питання прийняття Рішення про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення, в тому числі затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому відповідач не здійснював владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму; юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори.

Приписи ч.7 ч.1 ст.3 КАС України визначають, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

На підставі наведених процесуальних норм суд констатує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на спірні правовідносини, які склались з приводу формування волі однієї із сторін земельних відносин із надання земельної ділянки у користування, зокрема затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (відповідно до ч.10 ст.123 ЗК України затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення) та укладення з громадянином - позивачем договору оренди зазначеної земельної ділянки строком на 49 років, юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Такі спірні правовідносини мають вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки відповідач у таких відносинах не здійснює владних управлінських функцій, за змістом ст.2 та ст.5 ЗК України він є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 24.02.15, прийнятій у справі за позовом ОСОБА_8 до Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області, третя особа ОСОБА_9, про визнання протиправними та скасування наказів (реєстраційний № рішення 43075090), а також у постановах від 11.11.14 (реєстраційний № рішення 42010800) та від 09.12.14 (реєстраційний № рішення 42202857).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 17, 157, 165, 186 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства в Дніпропетровській області про визнання рішення та дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку згідно зі ст.186 КАС України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України.

Повний текст ухвали складений 28.04.15.

Суддя А.О. Коренев