Справа № 826/702/15
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/702/15 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Оксененка О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність виконуючого обов'язки начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменка О.С. та зобов'язати його винести постанову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 16.04.2014 року у ВП №39475782.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень у виконавчому провадженні №39475782, зобов'язано відповідача прийняти постанову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 16 квітня 2014 року.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23 серпня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39475782 з виконання виконавчого листа №1018/4773/12, що виданий 02.08.2013 року Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором у сумі 1725131,71 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 13783629,85 грн. Боржнику наданий семиденний строк з моменту винесення (отримання) постанови для самостійного виконання. Зазначену постанову направлено позивачу 29.08.2013 року та отримано останнім 05.09.2013 року.

21.11.2013 року представник ПАТ «Банк Форум» до органу державної виконавчої служби було подав заяву від 14.11.2013 року №6009/3.1.5 про повернення виконавчого документу без виконання на підставі пункту першого частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

16.04.2014 року державним виконавцем винесені постанови про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення - 15161992,84 грн, та заборони його відчуження; та про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1378362,99 грн.

03.06.2014 року позивач звертався до відповідача з заявою про закінчення виконавчого провадження №39475782. До вказаної заяви були надані довідки ПАТ «Банк Форум» від 15.11.2013 року №6017/3.15, від 08.11.2013 року згідно яких позивач станом на 15.11.2013 року в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед банком; станом на 15.11.2013 року кредитна заборгованість за кредитним договором від 03.07.2007 року повністю відсутня.

16.06.2014 року на виконання вимоги державного виконавця від 10.06.2014 року №301/5-1 ПАТ «Форум Банк» до органу державної виконавчої служби подано заяву, згідно якої зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором від 03.07.2007 року повністю виконані шляхом укладення 08.11.2013 року між банком та позивачем договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі банку права власності на предмет іпотеки, який був доданий до заяви.

26.11.2014 року позивачем в порядку статті 83 Закону України «При виконавче провадження» подано заяву про здійснення контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання виконавчого листа №1018/4773/12, та про повідомлення результатів розгляду вказаної заяви, а також результатів перевірки фактів, що викладені в заяві. В заяві позивач зазначив, що ним як боржником рішення Обухівського районного суду Київської області виконано добровільно шляхом укладення із стягувачем договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у зв'язку із чим стягувачем до органу державної виконавчої служби було подано заявою про повернення виконавчого документу від 14.11.2013 року.

24.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із виконання рішення суду в повному обсязі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до положень частини першої та другої статті 11 зазначеного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною другою статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У розумінні статті 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, постанова про стягнення виконавчого збору повинна бути прийнята на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання судового рішення тобто у семиденний день з моменту отримання. Проте, постанова про стягнення виконаного збору прийнята лише 16 квітня 2014 року, а ні 13.09.20.13 року (наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання судового рішення).

Крім того, колегія суддів вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору прийнята поза межами шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а заходи примусового виконання рішення здійсненні після фактичного виконання рішення суду.

Також колегія суддів вважає, що отримавши 21.11.2013 року заяву стягувача державний виконавець повинен був відповідно до вимог частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» здійснити заходи щодо з'ясування обставин, що викладені в заяві, зокрема, шляхом направлення стягувану вимоги державного виконавця. Проте, такі заходи здійснені лише у червні 2014 року.

Положеннями частини першої та другої статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, за результатами розгляду заяви позивача про здійснення контролю в порядку статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» від 26.11.2014 року, начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України не було вчинено належних заходів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 28.04.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: О.М. Оксененко

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Оксененко О.М.