Справа № 2а-7278/12/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2015 р. м. Київ К/800/17557/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Білуги С.В., Заїки М.М.
розглянувши порядку письмового провадження касаційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Підрозділу примусового виконання рішень відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Братіслава», ОСОБА_4 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до Підрозділу примусового виконання рішень відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Братіслава», ОСОБА_4, у якому просив скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.07.2011р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2013 року позов задоволено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, третя особа звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Інші учасники судового розгляду письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надали.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою ДВС ГУ юстиції у м. Києві 07.10.2010 р. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-462, виданим 01.10.2010 р. Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_7 та ТОВ «Братислава» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в загальному розмірі 8 940 468 грн. 36 коп.

Старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. винесено Постанову від 29.07.2011 р. ВП №21802570 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вважаючи, що вказаною постановою були порушенні майнові права позивача, як такого, що у 2000 та у 2004 роках придбав у ТОВ «Братислава» нерухоме майно, розташованого за адресою: м. Київ, пр. Возз'єднання, буд. 5.: нежиле приміщення, що складає 18/100 частини; нежиле приміщення за № 114 в літері А, перший поверх, що складає 14/100 частини, нежиле приміщення за № 115 в літері А, перший поверх, що складає 8/100 (вісім сотих) частини.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову частково, суди попередніх інстанцій вказали, що позивачем доведено факт арешту майна, що не належить боржнику у виконавчому провадженні.

З таким висновком колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується та вважає його передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до статті 328 Цивільного Кодексу України № 435-IV від 16.01.2003 року (в редакції від 15.05.2004 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 334 вказаного Кодексу право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами третьою та четвертою вказаної статті передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини першої, другої статті 181 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 181 Кодексу до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності визначало Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5, відповідна редакція якого була чинною на момент укладення відповідних договорів купівлі продажу, між позивачем та боржником у виконавчому провадженні.

Державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць на підставі відповідних рішень виконавчих органів місцевого самоврядування (п.1.3 Положення).

Обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном (п.1.5).

З моменту прийняття заяви розпочинається розгляд реєстратором заяви та доданих до неї документів, реєстратор приймає рішення про реєстрацію прав власності чи про відмову в реєстрації прав власності (п. 3.1).

Реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта, права щодо якого підлягають реєстрації (п.3.6). Унесення запису до Реєстру прав здійснюється після прийняття рішення про реєстрацію прав власності (п 3.7).

Відповідно до п. 3.8 Положення після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав (додаток 7), видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа та містить:

реєстраційний номер нерухомого майна;

адресу (місцезнаходження) нерухомого майна;

призначення (назву) нерухомого майна;

підстави виникнення чи припинення права власності;

особливі позначки реєстратора (дані, у разі їх наявності, про самовільно збудовані, прибудовані чи реконструйовані об'єкти, про накладення арешту, про перебування майна у податковій заставі тощо);

відомості про власника (власників);

дату видачі витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно;

прізвище, ім'я, по батькові реєстратора;

підпис реєстратора;

підпис начальника БТІ або уповноваженої ним особи.

Зазначений витяг скріплюється печаткою БТІ.

Разом із витягом власнику (власникам) або уповноваженій особі повертаються правовстановлювальні документи.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до однозначного висновку про відповідність доводів третьої особи у касаційній скарзі в поєднанні із вказаними приписам, в частині що стосується встановлення наявності у позивача зареєстрованого права приватної власності на відповідні об'єкти нерухомості, які були придбані ним у боржника по виконавчому провадженню на підставі відповідних нотаріально посвідчених договорів, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

При чому, у відповідних договорах, на зворотних сторінках вказано необхідність їх реєстрації у відповідному органі, а в договорі від 2000 року - у Київському міському бюро технічної інвентаризації.

В матеріалах справи наявний відповідний (не підписаний) лист Начальника Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 21.06.2012 року № 23675 (И-2012) на № 529/7 від 19.06.2012 року (а.с.55), адресованого Підрозділу примусового виконання рішення ГУЮ у м. Києві про реєстрацію відповідного майна за адресою пр., Возз'єднання, 5, що було предметом договорів купівлі продажу від 2000 та 2004 років за позивачем. При цьому, матеріалами справи не підтверджується дійсність даного листа.

З даних вказаного листа та спірної постанови держаного виконавця слідує, що відповідачем був накладений арешт на майно боржника - ТОВ «Братіслава», яке знаходиться по зазначеному адресу, в межах його права власності, зокрема: нежилі приміщення площею 722,1 кв.м. та будівлю складу магазину для зберігання меблів площею 606,4 кв.м.

Тобто, для можливості вирішення даного спору необхідно встановити факт наявності чи відсутності зареєстрованого права власності у позивача на об'єкти нерухомості, їх поєднаності або відокремленості від об'єктів нерухомості, які належать на праві приватної власності ТОВ «Братіслава». При цьому, вирішувати питання щодо факту набуття чи відповідної реалізації права приватної власності, на вказані об'єкти нерухомості, є предметною компетенцією суду загальної

юрисдикції, так як має місце спір про право.

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2013 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: С.В. Білуга

М.М. Заїка