Справа № 803/679/15-а
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 803/679/15-a

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання Приходай Я.О.,

за участю представника позивача Тарасюк Т.В.,

представника відповідача Хомич П.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Прокурора Любешівського району Волинської області до Любешівської селищної ради про визнання протиправним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Любешівського району Волинської області звернувся з позовом до Любешівської селищної ради про визнання протиправним рішення № 35/27 від 03.10.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Любешівської селищної ради №35/27 від 03.10.2014 р. затверджено Положення про порядок надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в смт. Любешів (далі - Положення), яке суперечить вимогам Конституції України та Земельного кодексу України. Зі змісту Положення вбачається, що земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в смт. Любешів надаються громадянам виключно в оренду.

Прийняте рішення порушує гарантовані державою конституційні права громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок згаданої категорії, а тому прокурор просить визнати нечинним рішення Любешівської селищної ради № 35/27 від 03.10.2014 р., «Про затвердження Положення про порядок надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в смт. Любешів».

Відповідач в поданих до суду письмових запереченнях проти позову адміністративний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що при затвердженні Положення було задоволено особисті прохання кожного із заявників у виділенні земельних ділянок в оренду до закінчення будівництва одного з об'єктів з послідуючою приватизацією цих земельних ділянок. Крім того, дане Положення дасть можливість щорічно збільшити надходження до селищного бюджету на суму понад 144 тис. грн. за рахунок тимчасової оренди. Також відповідач вважає, що позивач перевищив свої повноваження як представник держави порушивши статтю 5 Земельного кодексу України, яка визначає принципи земельного законодавства та забороняє втручання держави у здійсненні громадянами та територіальними громадами своїх прав щодо володінні, користування і розпорядження землями комунальної власності в межах населених пунктів. Крім того, прокуратурою під час перевірки не враховано статті 40, 41 Земельного кодексу України, які не забороняють передачу в оренду земельних ділянок під індивідуальне будівництво за заявою забудовника.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення ( дія ); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що рішенням Любешівської селищної ради №35/27 від 03.10.2014 р. затверджено Положення про порядок надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в смт. Любешів.

Пункт 1 даного Положення передбачає, що цей порядок розроблений і буде використовуватись при умові наявності на території смт. Любешів вільних земельних ділянок, які згідно генерального плану забудови, можуть бути надані громадянам на умовах оренди, з послідуючою приватизацією для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Для надання земельних ділянок під забудову обов'язковим є звернення громадян до виконкому селищної ради.

Відповідно до пункту 2 Положення для включення до реєстру обліку громадян на одержання земельної ділянки для будівництва громадянин повинен подати відповідну заяву. До заяви додаються: довідка з реєстраційної служби Любещівського районного управління юстиції, або із сільської ради про відсутність або наявність земельної ділянки у власності, отриманої в порядку безоплатної приватизації; документ, який підтверджує право на пільгове отримання земельної ділянки.

Згідно із пунктами 3, 4 Положення після прийняття Любешівською селищною радою рішення про складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, громадянин замовляє проект та подає його селищній раді на затвердження та заключає відповідну угоду. Передача земельних ділянок у власність здійснюється після будівництва одного з об'єктів згідно проектної документації.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції селищної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарних засіданнях. Стаття 59 даного Закону передбачає, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Стаття 40 Земельного кодексу України встановлює, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

З аналізу наведеного вбачається, органи місцевого самоврядування наділені правом як безоплатно передавати у власність, так і надавати в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва.

Згідно із пунктом 2 частини першої 1 статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частина шоста статті 118 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як вбачається з оскаржуваного Положення, затвердженого рішенням селищної ради від 03.10.2014р. №35/27, жодна з його норм не містить імперативної вказівки щодо можливості отримання земельної ділянки громадянами України виключно на правах оренди, натомість п.1 містить застереження саме щодо земельних ділянок, які можуть бути надані в оренду, що, зокрема, не суперечить повноваженням органу місцевого самоврядування, якими останній наділений чинним законодавством України.

При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що вимога пп.2.1 п.2 Положення щодо подачі громадянами довідки з реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції або із сільської ради про відсутність або наявність земельної ділянки у власності, отриманої в порядку безоплатної приватизації, фактично не є вимогою подачі додаткових, не визначених Земельним кодексом України документів, а є лише застережною мірою, яка унеможливить надання земельних ділянок особам, що вже скористались правом на їх отримання та, таким чином, може запобігти порушенню прав громадян, які таким правом не скористались.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Любешівська селищна рада, приймаючи рішення №35/27 від 03.10.2014 р. « Про затвердження Положення про порядок надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в смт. Любешів» діяла на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 69-72, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Земельного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 28 квітня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Дмитрук