Справа № 826/19387/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Бабенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВН-Трейдінг» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛВН-Трейдінг» (далі - Позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - Відповідач) у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.10.2014 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів України у м. Києві було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ЛВН-Трейдінг» з питань дотримання податкового законодавства за період з 25.05.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 25.05.2012 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 02.10.2014 №4641/26-58-22-01-17/38238851 (далі по тексту - акт перевірки), в якому зазначено порушення: п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у 2013 році на загальну суму 518 513грн.; пп. 164.2.17, пп.164.2.19 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.4.4, п.168.4 ст.168, пп. "а" п. 171.2 ст.171, пп. "а" п. 176.2 ст.176 ПК України, внаслідок чого встановлено заниження сум податку на доходи фізичних осіб на суму 294,30 грн. станом на 31.12.2013р.; п. 3 "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку" від 24.12.2010р. №1020 щодо подання з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за 3 кв., 4 кв. 2013р.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.10.2014 № , яким зменшено суму від'ємного значення з податку прибуток підприємств в розмірі 518 513,00 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи, викладені в акті перевірки, спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути достатніми доказами відсутності об'єктів оподаткування/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та його контрагентами.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «ЛВН-Трейдінг» (Замовник), з однієї сторони та ТОВ «Атеком» (Експедитор), з іншого боку, було укладено договір транспортного-експедиційного обслуговування при організації перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні №02/12-ТЕО-01 від 02.12.2013 р. (далі по тексту договір №02/12-ТЕО-01).

Між ТОВ «ЛВН-Трейдінг» (Замовник), з однієї сторони та ТОВ «Мак Роад» (Експедитор), з іншого боку, було укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування при організації перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні № 02/12-ТЕО-02 від 02.12.2013 р. (далі по тексту договір №02/12-ТЕО-02).

Між ТОВ «ЛВН-Трейдінг» (Замовник), з однієї сторони та ТОВ «Транс Лінк» (Експедитор), з іншого боку, було укладено договір транспортно-експедиційного обслуговування при організації перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні № 27/11-ТЕО-01 від 27.11.2013 р. (далі по тексту договір №27/11-ТЕО-01).

У відповідності до умов вищезазначених договорів, Замовник доручає, а Експедитор приймає на себе обов'язок по транспортно-експедиторському обслуговуванню, яке включає в себе планування та організацію перевезень вантажів Замовника, отримання необхідних документів, виконання митних та інших формальностей, контроль за завантаженням вантажів Замовника.

Згідно із умовами Договорів, Замовник направляє Експедитору замовлення з зазначенням дати місце завантаження товару та в якій кількості.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів позивачем надано суду першої інстанції наступні документи: замовлення, акти здачі-приймання робіт (послуг) по транспортно-експедиторському обслуговуванню, акти виконаних робіт, довідки про транспортні витрати, міжнародні товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, податкові накладні.

Інформацію про всі дані замовленої та виконаної (наданої) послуги можливо встановити з договорів про надання послуг, додаткових угод, заявок, міжнародних товарно-транспортних накладних на перевезення товару та інших документів. Вся інформація про перевезення та залучені транспортні засоби вбачається зі змісту міжнародних товарно-транспортних накладних на перевезення.

В актах виконаних робіт та додаткових угодах наявна розшифровка транспортно-експедиторських послуг, індивідуальні номери наданого під перевезення вантажу, місця отримання та погрузки товару та інше.

Всі вищезазначені первинні документи, під час розгляду даної справи досліджені колегією суддів апеляційної інстанції в повному обсязі та підтверджують факт реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. В свою чергу дані бухгалтерського обліку та податкового обліку відображуються у податкових деклараціях платників податків.

Таким чином, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що податковий орган ані в ході проведення перевірки, ані під час судового розгляду в суді першої інстанції не надав належних та допустимих доказів про невідповідність первинних бухгалтерських документів позивача вимогам чинного податкового законодавства.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що договори укладені між останнім та його контрагентами, мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.

Крім того, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції твердження контролюючого органу, що позивачем до перевірки надано міжнародні автомобільні накладні в яких зазначено перевізниками суб'єкти господарювання з якими ТОВ «ЛВН-Трейдінг» не здійснювало фінансово-господарської діяльності.

Проте, як свідчать умови укладених договорів між позивачем та його контрагентами, які є типовими і досліджені судом апеляційної інстанції в повному обсязі, в своїй діяльності при виконанні своїх обов'язків Експедитор, тобто контрагент, виступає від свого імені, діє по дорученню Замовника, тобто позивача, і має право залучати до надання послуг третіх осіб, сплативши їх послуги коштами, які були перераховані Замовником.

Таким чином, вищезазначені твердження відповідача не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що всі вищезазначені первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем та містяться в матеріалах справи, оформлені у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відображають реальність проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції проаналізувавши наведені норми чинного законодавства України проходить до висновку, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

У відповідності до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

При цьому, підпунктом є) підпункту 138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Виходячи з приписів пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

В силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у місті Києві, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності податкового повідомлення-рішення від 16.10.2014 № , а тому воно є протиправним і підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.