Справа № 263/1597/15-а
Суддя: Василенко Л. А.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач - Василенко Л. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 року справа №263/1597/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів Ляшенка Д.В., Ястребової Л.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 3 березня 2015 року у справі №263/1597/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя (далі за текстом - УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя) та просив:

- визнати неправомірними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя та зобов`язати УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя здійснити перерахунок пенсії з урахуванням всіх доплат, пільг, соціальної допомоги (як члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни - учасника війни, доплату як «дитині війни» (щомісячну доплату к мінімальної пенсії за віком в розмірі 30% від мінімальної пенсії, та доплату за інвалідність 2 групи) за період з 1 січня 2012 року до теперішнього часу;

- стягнути з УПФУ в Жовтневому районі м.Маріуполя моральну шкоду в розмірі 10000 грн. (а. с. 1-2).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 6 лютого 2015 року відкрито скорочене провадження у справі про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії за період з 06.08.2014 року, в іншій частині позовні вимоги залишені без розгляду (а. с. 12). Зазначена ухвала суду не оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 3 березня 2015 року у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_1 до УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а. с. 16-18).

Позивач не погодився з постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а. с. 21-22).

Справу апеляційним судом розглянуто в письмовому провадженні відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо позовних вимог про зобов`язання пенсійного органу нарахувати та виплатити щомісячну доплату до пенсії як дитині війни в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, колегія суддів вважає їх безпідставними з наступних підстав.

Позивач належить до соціальної групи «діти війни», що підтверджується датою народження у паспорті і пенсійним посвідченням та користується правами і пільгами, встановленими Законом України «Про соціальний захист дітей війни» (а. с. 7,8).

УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя позивачеві підвищення до пенсії з 01.01.2014 року здійснюється у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», що становить 66,43 грн. (а.с.3,14-15).

Встановлені обставини не є спірними.

Спірними питаннями у справі є:

-правомірність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві підвищення до пенсії як «дитині війни» у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», а саме в сумі 66,43 грн. щомісячно;

-нездійснення перерахунку пенсії з урахуванням доплати як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни - учасника війни та доплати за інвалідність 2 групи;

- стягнення моральної шкоди.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві підвищення до пенсії як «дитині війни» у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-IV ( далі Закон № 2195-IV) встановлено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22.05.2008 року № 10/рп/2008 було визнано неконституційними зміни до Закону № 2195-IV внесеними Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік», Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік», чим було відновлено дію ст. 6 Закон № 2195-IV у попередній редакції.

Статтею 6 Закону № 2195-IV встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Пунктами 6 -7 Прикінцевих положень Закону України від 31 липня 2014 року № 1622-VІІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що норми і положення статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Вказані норми набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме, з 3 серпня 2014 року (опублікуванні в газеті «Голос України» за 2 серпня 2014 року).

Як зазначалося раніше, ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 6 лютого 2015 року позовні вимоги до 05.08.2014 року включно залишені без розгляду в зв`язку з порушенням строку звернення до суду. Зазначена ухвала суду не оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили.

Виходячи з вищезазначених положень Закону України № 1622-VІІ, які набрали чинності з 03.08.2014 року, дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві підвищення до пенсії з 06.08.2014 року ( в межах шестимісячного строку звернення до суду) у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», що становить 66,43 грн. є правомірними і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя здійснити перерахунок пенсії з урахуванням доплати як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни - учасника війни та доплати за інвалідність 2 групи колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні зазначеної частини позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи, зокрема, з заперечень на апеляційну скаргу встановлено, що позивач мав статус члена сім`ї померлого військовослужбовця, що підтверджується довідкою, виданою Жовтневим військовим комісаріатом № 4/286 від 28.01.1994 року (а. с. 33-34).

Згідно посвідчення від 28.11.1995 року № НОМЕР_1 позивач мав пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни та посвідчення від 25.04.1997 року серія НОМЕР_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни (а. с. 5,6).

Відповідно до довідки МСЕК від 03.02.1998 року № 197045 ОСОБА_1 має другу групу інвалідності та отримує пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за віком (а. с. 9).

З заперечень відповідача на позовну заяву встановлено, що листом управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради від 15.03.2012 року № 01/10-0994 повідомлено про реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 (свідоцтво про шлюб від 22.03.2011 року серії НОМЕР_3 ), а з 01.04.2012 року пенсійний орган припинив виплату позивачу надбавки до пенсії як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни - учасника війни у зв`язку з реєстрацією шлюбу (а. с. 14-15).

Згідно з пп.1-3 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», чинність цього Закону поширюється на:

- сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів; сім`ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов`язаних з антигромадськими проявами; сім`ї загиблих під час Великої Вітчизняної війни осіб із числа особового складу груп самозахисту об`єктових та аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, а також сім`ї загиблих внаслідок бойових дій працівників госпіталів, лікарень та інших медичних закладів; сім`ї осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, які загинули або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час участі в антитерористичній операції, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать:

утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;

батьки;

один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

-дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих інвалідів війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя інвалідами, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті інваліда;.

- дружин (чоловіків), які не одружилися вдруге, батьків, неповнолітніх дітей померлих учасників бойових дій, партизанів, підпільників, військовослужбовців та учасників війни, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Великої Вітчизняної війни 1941 - 1945 років та війни 1938, 1939, 1945 років з імперіалістичною Японією, нагороджених за бойові дії державними нагородами та орденами і медалями колишнього Союзу РСР (крім ювілейних).

Враховуючи те, що позивач одружився вдруге та з огляду на вимоги п.3 ст.10 вищезазначеного закону, колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій пенсійного органу з припинення позивачу виплат до пенсії як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни - учасника війни.

За загальним правилом, встановленим статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та при наявності стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

За приписами статті 19 зазначеного Закону, пенсії за віком призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний

рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок, зокрема, загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Разом з тим статтею 29 передбачено, якщо у інвалідів є трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, то пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком при відповідному стажі роботи.

Згідно вимог ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам І групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

З відповіді пенсійного органу № 15538/05 від 24.12.2014 року встановлено, що розмір пенсії ОСОБА_1 обчислюється з урахуванням його страхового стажу 25 років 06 місяців 02 дні та заробітної плати за період з 01.12.1984 року до 30.11.1989 року (60 місяців) та складає 1115,43 грн. З розрахунку вбачається, що відповідач при обчисленні пенсії керується положеннями статей 25, 27, 40 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому колегія суддів приходить до висновку, що нарахування пенсії саме у такому розмірі є правомірним та обґрунтованим (а. с. 3,4).

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи встановлені обставини справи та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій УПФУ в Жовтневому районі м.Маріуполя та зобов`язання УПФУ в Жовтневому районі м.Маріуполя здійснити перерахунок пенсії з урахуванням всіх доплат, пільг, соціальної допомоги (як члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни - учасника війни, доплату як «дитині війни» (щомісячну доплату до мінімальної пенсії за віком в розмірі 30% від мінімальної пенсії та доплату за інвалідність 2 групи) колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій встановлено правомірність дій пенсійного органу.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.1832 ч.10, ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 254 ч.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 3 березня 2015 року у справі №263/1597/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Л.А. Василенко

Д.В. Ляшенко

Л.В. Ястребова