Справа № 872/14061/14
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2015 рокусправа № 804/12196/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року у справі №804/12196/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Світязь» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Світязь» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.01.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб всього на загальну суму 26403,17 грн., з яких за основним платежем 21894,48 грн. та за штрафними санкціями 4508,69 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач протиправно нарахував грошове зобов'язання з орендної плати за землю комунальної власності, оскільки умовами договору оренди землі від 13.08.2004 року передбачено сплату орендної плати за площу 0,0244 га у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а за площу 0,0771 га у розмірі 0,03% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Позивач вказує на те, що зміни до договору оренди земельної ділянки у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України не внесено та зазначає про те, що будь-які зміни, що внесенні до договору оренди землі, починають діяти на майбутнє і не можуть впливати на суми орендної плати, які були сплачено у минулих періодах. У період з 2011 року по січень-жовтень 2013 року позивач сплачував орендну плату на підставі умов договору оренди землі від 13.08.2004 року з урахуванням зміни нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду, Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги факт того, що оскільки обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, що використовуються не за цільовим призначенням відбулося не у зв'язку з волевиявленням сторін договору, а у зв'язку зі зміною розрахунку орендної плати відповідно до закону, необхідність сплати орендної плати у новому розмірі, а саме із застосуванням коефіцієнту 1,5 виникла у позивача незалежно від внесення змін до договорів оренди.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Світязь" з питання повноти нарахування орендної плати за землю за період з 01.01.2011 року по 30.11.2013 року. За наслідками перевірки відповідачем складено Акт від 27.12.2013 року № 1346/1504/13459591, у якому зазначено про порушення ним п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України та рішення Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 року № 216/8. Висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що позивач починаючи з 01.01.2011 року по 31.10.2013 року декларував та сплачував орендну плату за землі комунальної власності у меншому розмірі ніж визначено нормами Податкового кодексу України рішенням Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 року № 216/8. За наслідками перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 16.01.2014 року № про нарахування суми грошового зобов'язання у розмірі 21 894,48 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4508,69 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки ні Закон України «Про плату за землю», ні інші нормативно-правові акти не закріплюють обов'язок орендаря перераховувати орендну плату (сплачувати її в більшому розмірі) в разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати. Суд також зазначив, що орендар зобов'язаний буде сплачувати більший розмір орендної плати лише у випадку внесення відповідних змін до договору.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок оподаткування землі в Україні, починаючи з 01.01.2011, визначається розділом ХІІІ «Плата за землю» Податкового кодексу України. Питання орендної плати за землю врегульовані статтею 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 14.1.136 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно з п. 288.4 статті 288 цього ж Кодексу розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Пунктом 288.5 статті 288 Кодексу передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом (редакція діяла до внесення змін Законом України № 1166-УІІ від 27.03.2014 року).

Відповідно до норм Податкового кодексу України, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, річна сума платежу, що підлягає перерахуванню до бюджету суб'єктами господарювання, які орендують земельні ділянки державної і комунальної власності, визначається відповідно до умов договору, але з урахуванням вимог підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, тобто, не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу.

Таким чином, річна сума платежу орендної плати за землю, згідно з п. 288.5 ст. 288 ПКУ, не може бути меншою розміру, визначеного підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, а саме - трикратного розміру земельного податку.

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Відтак, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, між Закритим акціонерним товариством "Світязь" (правонаступником якого згідно відомостей віз Спеціального витягу з ЄДРПОУ станом на 13.08.2014 року є ТОВ "Світязь) та Дніпропетровською міською радою 13.08.2004 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1015 га (кадастровий номер :02:412:0002) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Харківська, 8-А для житлової та громадської забудови на 15 років. У відповідності до п.4.1 вказаного договору оренди річна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) за площу 0,0244 га у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а за площу 0,0771 га у розмірі 0,03% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 4.2 договору встановлено, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація провадяться без внесення змін та доповнень до даного договору у порядку та випадках передбачених законодавством України. Згідно пункту 4.7 договору розмір орендної плати переглядається щорічно, або у разі, зокрема, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у томі числі в наслідок інфляції.

Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку (пункти 12.1 та 12.2. договору оренди).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржене рішення податкового органу, зазначив, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка ділянки, визначена у встановленому законодавством порядку. Цей порядок передбачає зміну грошової оцінки шляхом проведення ревізії земресурсами та затвердженням радою. Лише після цього нормативно-грошова оцінка буде іншою, і її можна буде використовувати як нову базу оподаткування. Податковий орган не може на власний розсуд змінити нормативно-грошову оцінку без дотримання відповідної процедури. Отже, сплата податку у вигляді орендної плати у збільшеному розмірі буде можливою лише після зміни нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, але міською радою за поданням земресурсів, а не через перевірку податковим органом.

Проте такий висновок суду першої інстанції стосовно того, що орендар зобов'язаний буде сплачувати більший розмір орендної плати лише настанням дати набрання чинності додатковою угодою про внесення змін до договору (в разі досягнення сторонами взаємної згоди щодо збільшення розміру орендної плати) або набранням законної сили рішенням суду про зміну договору (в разі вирішення спору щодо зміни орендної плати у судовому порядку) не узгоджується з наведеними нормами матеріального права.

Також суд помилково застосував до спірних правовідносин, які виникли з 01.01.2011 року, Закон України «Про плату за землю», оскільки останній втратив чинність з 01.01.2011 року згідно із Податковим кодексом України. Невірним є також і врахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.06.2013 року у справі № 21-443а12 за результатами перегляду судових рішень, якими вирішені спори, що виникли з правовідносин до набрання чинності Податковим кодексом України. До 01.01.2011 року діяв Закону України «Про плату за землю», приписи якого і були проаналізовані Верховним Судом України у зазначеній вище постанові.

У даному ж випадку, суд має врахувати іншу постанову Верховного Суду України - від 02 грудня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Сумська фірма «Усе для дому» до Державної податкової інспекції у м. Сумах про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення. В цій постанові вказано, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу.

Відтак доводи податкового органу щодо необхідності сплати орендної плати із застосуванням коефіцієнту 1,5, як це передбачено пунктом 276.3 статті 276 Податкового кодексу України, є обґрунтованими.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення помилкового рішення, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова - скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року у справі №804/12196/14 - скасувати.

У задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальності «Світязь» - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко