Справа № 826/349/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/349/15 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Губська О.А., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк Р.В.

апелянт ОСОБА_3

пр-к відповідача Кузьміна К.Г., Хорольський С.В.

Горбань Н.Г.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Генеральної прокуратури України, Генерального прокурора України Яреми В.Г., Прокуратури м.Києва, Заступника прокурора м.Києва Тимченко С.М., Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської державної адміністрації, Голови Київської міської ради Кличка В.В. про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Генеральної прокуратури України, Генерального прокурора України Яреми В.Г., Прокуратури м.Києва, Заступника прокурора м.Києва Тимченко С.М., Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської державної адміністрації, Голови Київської міської ради Кличка В.В. про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржуються дії, рішення та бездіяльність відповідачів, які стосуються процедури розгляду питання щодо передачі Прокуратурі міста Києва в постійне користування для житлового будівництва земельної ділянки площею 50030 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_1) та площею 48996 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_1), які розташовані по АДРЕСА_1. у Святошинському районі міста Києва.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прокуратурою міста Києва, в особі заступника прокурора Тимченка С.М., документи щодо надання в постійне користування зазначених вище земельних ділянок подано в порушення вимог земельного законодавства та з перевищенням наданих повноважень. Умовами , що сприяли вчиненню таких протиправних дій вважає бездіяльність та незабезпечення належного контролю з боку Генеральної прокуратури України за діяльністю підпорядкованих прокурорів.

В обґрунтування позовних вимог позивач також вказував на протиправність дій Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради щодо прийняття на розгляд від прокуратури міста Києва складених в порушення вимог земельного законодавства документів та на відсутність належного контролю з боку Київської міської державної адміністрації за підготовкою структурними підрозділами проекту рішення про виділення прокуратурі міста в постійне користування земельних ділянок для житлового будівництва, а також не забезпечення належного контролю за розглядом зареєстрованої у 2010 році заяви позивача щодо передачі останньому безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд за адресою АДРЕСА_1. у Святошинському районі міста Києва.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки діями (бездіяльність) та рішеннями відповідачів не порушено права та інтереси позивача як власника або як користувача зазначених вище земельних ділянок.

Позивач в апеляційній скарзі стверджував про наявність порушеного права, оскільки відсутнє рішення Київської міської ради щодо відмови у наданні йому земельної ділянки за результатами розгляду його заяви. Крім того, вказував на здійснення тиску на суд першої інстанції з боку прокуратури міста Києва.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та встановленим судом першої інстанції фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

У відповідності до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно приписів статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Тобто, у іншої особи вже виникло право на оренду чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов'язаним з тим фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суди повинні встановити, в чому полягає порушення прав позивача оскаржуваними діями (бездіяльністю) чи рішеннями.

Відповідно до приписів ч.ч. 6-11 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Таким чином, Земельним кодексом, для передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадян, встановлено проходження певної процедури з виготовлення проекту відведення земельної ділянки, його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання.

Системний аналіз наведених вище норм права та ст. 118 ЗК України дає підстави вважати, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи оренду, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Таке судження підтверджується і приписами ч. 9 ст. 118 ЗК України, в якій визначено, що проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Наведені норми права дають підстави вважати про відсутність пріоритетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

Як встановлено судом першої інстанції, на час вчинення відповідачами оскаржуваних дій та прийняття рішень, позивач не був власником або користувачем спірної земельної ділянки. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що на час виникнення спірних правовідносин Київською міською радою розглядалося питання щодо погодження проекту відведення земельної ділянки для її передачі позивачу у власність. Надані позивачем до апеляційної скарги копії листа-резолюції заступника начальника Головного управління земельних ресурсів №Д-642 від 29.07.2010р. (а.с.172) та схеми земельної ділянки не завірені належним чином та в жодному разі не доводять наявність та прийняття до розгляду відповідних звернень позивача (а.с.173.174).

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача порушеного права.

Щодо правомірності дій Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради по прийняттю звернення прокуратури міста та виготовленню проекту рішення №ПР-6203 від 25.11.2014р., колегія суддів зазначає, що порядок надання земельних ділянок у користування юридичним особам визначається зокрема ст.123 ЗК України, відповідно до якої надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

- надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

- формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2014 року Прокуратурою міста Києва до Київської міської ради подано заяви ДЦ №01019-04 та ДЦ №01019-04 про надання в постійне користування для житлового будівництва земельних ділянок площею 50030 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_1) та площею 48996 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_1), які розташовані за адресою АДРЕСА_1. у Святошинському районі міста Києва.

25.11.2014 року, за результатами розгляду клопотання Прокуратури міста Києва, підготовлено проект рішення Київської міської ради № ПР-6203 «Про надання земельних ділянок Прокуратурі міста Києва для житлового будівництва на АДРЕСА_1. у Святошинському районі міста Києва « згідно з яким, відповідно до статей 9, 92, 117, 123 Земельного кодексу України, Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», передбачено надати Прокуратурі міста Києва, за умови виконання пункту 2 цього рішення, в постійне користування земельні ділянки площею 5,0030 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та площею 4,8996 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для житлового будівництва на АДРЕСА_2 у Святошинському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, справа А-21331, заяви ДЦ №01019-04 №01019-04 від 24.11.2014).

Судом встановлено, що вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі, право комунальної власності територіальної громади місті Києва на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у 2009 році та перебували в оренді ТОВ«JI-Медика».

Постановою Київського апеляційною господарського суду від 06.02.2014 року у справі № 910/10875/13 розірвано договір оренди земельних ділянок №75-6-00448 від 18.05.2009 року, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «JI-Медика».

Згідно витягів з Державного земельного кадастру від 13.11.2014 визначена категорія земель (кадастрові номери земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2) - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для будівництва малоповерхових житлових будинків (а.с.57-69).

Таким чином, твердження позивача про порушення відповідачами вимог ст.118 ЗК України при розгляді звернення прокуратури міста Києва щодо обов'язкового розроблення та погодження проекту землеустрою є безпідставними, оскільки вказане питання регулюється ст.123 ЗК України та, враховуючи зазначені вище обставини, не передбачає складення документації із землеустрою.

Також, щодо порушеного права позивача, колегія суддів звертає увагу, що проект рішення № ПР-6203 було виключено з порядку денного пленарного засідання III сесії Київської міської ради VII скликання 22.01.2015р. На час розгляду спірних правовідносин судом, Київська міська рада не приймала будь-якого рішення про відведення зазначеної земельної ділянки прокуратурі міста.

Щодо правомірності дій прокуратури міста Києва, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно приписів ст.54 Закону України «Про прокуратуру» Генеральна прокуратура України та підпорядковані їй прокуратури є юридичними особами.

Отже, як юридична особа прокуратура міста Києва, окрім виконання функцій прокурорського нагляду, в силу вимог ч.2 ст.80, ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю та самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Прокуратура є також розпорядником бюджетних коштів, тобто бюджетною установою в особі її керівника, яка уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань, здійснення витрат бюджету (п. 47 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), що здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

На підставі ст. 92 ЦК України юридична особа здійснює цивільні права та обов'язки через свій орган або особу, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені.

Таким чином, керівництво прокуратури міста вправі самостійно визначати політику планування, отримання та витрачання наданих їй ресурсів, а також звертатися з заявою про надання їй в постійне користування земельних ділянок.

За таких обставин, оскаржувані дії не порушують прав та інтересів позивача, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.А.Губська

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 24.04.2015 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

ОСОБА_11