Справа № 2а-1866/12/1070
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"16" квітня 2015 р. м. Київ К/9991/79275/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Кобилянського М.Г.,
Олексієнка М.М.,
при секретарі:Борілло Ю.В.,
за участю ОСОБА_5, - представника відповідача ОСОБА_6, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного провадження адміністративну справу за позовом Вишгородського районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Вишгородський районний центр зайнятості) до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2011 року Вишгородський районний центр зайнятості звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення незаконно отриманої грошової допомоги по безробіттю в сумі 20682,24 гривень.

В обґрунтування позову послався на те, що відповідачеві неправомірно виплачена допомога по безробіттю, оскільки на час реєстрації в центрі зайнятості та отримання статусу безробітної вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець і не повідомила про дану обставину, чим порушила вимоги частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2 березня 2000 року № 1533-III.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Вишгородського районного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 20682,24 гривень.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року і залишити без розгляду позовну заяву.

Позивач подав письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 листопада 2008 року ОСОБА_6 надано статус безробітної та призначено виплату грошової допомоги по безробіттю. За період з 26 листопада 2008 року по 6 жовтня 2009 року відповідач отримала кошти в розмірі 20682,24 гривень.

8 вересня 2010 року Вишгородським районним центром зайнятості при перевірці обґрунтованості виплат матеріального забезпечення встановлено, що ОСОБА_6 на час звернення і перебування на обліку в якості безробітної приховала факт її реєстрації як фізичної особи-підприємця з 24 вересня 2008 року, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 13 серпня 2010 року.

22 вересня 2010 року та 29 березня 2011 року Вишгородським районним центром зайнятості видано накази № 13 і № 3 про відшкодування незаконно виплаченої ОСОБА_6 допомоги по безробіттю за період з 26 листопада 2008 року по 6 жовтня 2009 року в розмірі 20682,24 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач отримала статус безробітної та право на виплату матеріального забезпечення на підставі недостовірних даних, оскільки відносилася до зайнятого населення, а тому виплачена їй державна допомога по безробіттю підлягає стягненню на користь Вишгородського районного центру зайнятості. Разом з тим, суд першої інстанції визнав безпідставними доводи ОСОБА_6 щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, посилаючись на частину 4 статті 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом про стягнення вказаних коштів Вишгородський районний центр зайнятості вперше звернувся до суду в липні 2011 року і ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року (набрала законної сили 10 серпня 2011 року) позовну заяву залишено без розгляду відповідно до вимог статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду та визнання неповажними зазначених позивачем причин його пропуску.

23 грудня 2011 року (згідно поштового штемпеля на конверті) Вишгородський районний центр зайнятості знову звернувся в суд з позовом про стягнення незаконно виплаченої ОСОБА_6 допомоги по безробіттю за період з 26 листопада 2008 року по 6 жовтня 2009 року разом з клопотанням про поновлення строку звернення до суду.

Частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За правилами частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення в суд з вказаним позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення в суд з вказаним позовом) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Стаття 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, що діяла до 1 січня 2011 року) встановлювала відповідальність за несвоєчасну та неповну сплату страхових внесків. Зокрема, абзацом 2 частини 2 вказаної статті передбачалось, що строк давності у разі стягнення страхових внесків, пені, та фінансових санкцій, передбачених цією статтею, не застосовується.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI, який набрав чинності з 1 січня 2011 року, змінено назву статті 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», і її текст викладено в новій редакції.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» щодо посилення платіжної дисципліни страхувальників та використання страхових коштів» від 21 квітня 2011 року № 3277-VІ, що набрав чинності з 18 травня 2011 року, частину 4 статті 38 вказаного Закону викладено в такій редакції: «Строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується».

Застосовуючи до спірних правовідносин щодо стягнення незаконно отриманої ОСОБА_6 допомоги по безробіттю у період з 26 листопада 2008 року по 6 жовтня 2009 року положення частини 4 статті 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у редакції, що почала діяти з 18 травня 2011 року, суд першої інстанції не врахував всіх обставин цієї справи, що мають значення для правильного її вирішення, залишив поза увагою те, що про порушення своїх прав Вишгородський районний центр зайнятості дізнався ще у вересні 2010 року, в липні 2011 року звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6 незаконно отриманої допомоги по безробіттю, який ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2011 року було залишено без розгляду, а 23 грудня 2011 року позивач вдруге звернувся до суду з даним позовом, заявивши клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яке підлягало розгляду судом першої інстанції.

Апеляційний суд на зазначені порушення уваги не звернув та не виправив їх.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства

України підставою для скасування рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми права, які істотно вплинули на повноту з'ясування фактичних обставин справи, рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати та вважати доведеними обставини, які не були встановлені судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2012 року - скасувати.

Справу за позовом Вишгородського районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Кобилянський М.Г.

Олексієнко М.М.