Справа № 161/7384/13-а, 2а-161/472/13
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 р. Справа № 876/11349/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Сапіги В. П.;

за участю секретаря судового засідання - Мартинишина Р. С.;

позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Господарук І. О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про визнання того, що управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку не виконало рішення Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2012 року щодо призначення позивачу пенсії наукового працівника за вимогами ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» з середньомісячного заробітку за 24 календарних місяці з 28 серпня 2002 року, періоду праці з 01 серпня 2000 року по 31 липня 2002 року; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку виконати рішення Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2012 року та призначити йому пенсію наукового працівника за ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» з 28 серпня 2002 року, перерахувати обчислену наукову пенсію відповідно до п. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» через кожні два роки до 01 січня 2013 року, виплатити недоотриману пенсію з 28 серпня 2002 року по 10 жовтня 2013 року; зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку поновити виплату пенсії по віку з врахуванням невиплаченої пенсії з 01 січня 2013 року (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідач не виконав рішення Вищого адміністративного суду України, здійснивши обрахунок пенсії, виходячи з середнього заробітку за 60 календарних місяців періоду праці з 1986 року по 1990 рік, а не з середньомісячного заробітку за останні 24 календарних місяці з 28 серпня 2002 року за період роботи з 01 серпня 2000 року по 31 липня 2002 року.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечила та просить таку залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що постановою Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково та вирішено скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2008 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2009 року в частині відмови зарахувати до наукового стажу період роботи позивача з 04 березня 1997 року по 24 грудня 2002 року на посаді доцента Луцької філії факультету довузівської підготовки Державного університету «Львівська політехніка», ухваливши в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову, а саме визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області щодо відмови у призначенні пенсії наукового працівника, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області зарахувати до наукового стажу період роботи позивача з 04 березня 1997 року по 24 грудня 2002 року на посаді доцента Луцької філії факультету довузівської підготовки Державного університету «Львівська політехніка» та призначити йому пенсію наукового працівника відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» з 28 серпня 2002 року. В решті постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду залишено без змін.

Частинами 1, 2 та 4 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), передбачено, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, а за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження у встановленому Міністерством юстиції України порядку можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких включаються державні виконавці одного або кількох органів державної виконавчої служби. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять лише окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до ст. 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

14 травня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області при примусовому виконанні виконавчого листа № 2а/0308/1399/2012, виданого 19 жовтня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області щодо зобов'язання управління пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області зарахувати до наукового стажу період роботи позивача з 04 квітня 1997 року по 24 грудня 2002 року на посаді доцента Луцької філії факультету довузівської підготовки Державного університету «Львівська політехніка» та призначити йому пенсію наукового працівника відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» з 28 серпня 2002 року, у зв'язку з повідомленням боржника про проведення призначення ОСОБА_1 пенсії та проведення доплати до неї, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч. 3 ст. 6 цього Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Зазначена постанова була оскаржена до управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області, що підтверджується протоколом № 1 від 26 червня 2013 року.

За результатами розгляду скарги було прийнято рішення начальнику відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області взяти на контроль вирішення питання у судовому порядку щодо виконання вказаного вище виконавчого листа та у разі надходження відповідних судових рішень вжити заходів реагування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Зазначеною нормою врегульовано порядок контролю здійснення виконавчого провадження, а не оскарження постанови, якою воно завершується.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження в судовому порядку не була оскаржена та є чинною.

Також встановлено, що позивач в порядку, визначеному п. 13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Пенсійного фонду України № 224 від 30 квітня 2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2002 року за № 536/6824 13, яким передбачено, що для обчислення пенсії подається довідка про заробіток, на вимогу Управління пенсійного фонду України в м. Луцьку таку довідку не подавав.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо того, що вимога позивача щодо зобов'язання відповідача виконати рішення суду виходить за межі компетенції суду та має вирішуватися в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а безпідставність вимоги позивача стосовно зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку поновити йому виплату пенсії по віку з врахуванням невиплаченої пенсії з 01 січня 2013 року підтверджується наявністю постанови Вищого адміністративного суду та постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Волинській області про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2013 року в справі № 161/7384/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

В. П. Сапіга

Ухвалу складено в повному обсязі 21 квітня 2015 року.