Справа № 820/2080/15
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 квітня 2015 р. № 820/2080/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Сальніковій Г.А.,

за участю представників сторін: позивач - Красільніков А.М., відповідач - Коваленко М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСИМУС-А» до Чугуївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСИМУС-А» звернулось до суду із позовом до Чугуївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області , в якому просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення від 01.08.2014року № .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Так, підставою для визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, слугували висновки контролюючого органу про те, що правочини укладені між позивачем та контрагентом - ТОВ "ГРАНТ ТАЙМ " не спрямовані на реальне настання правових наслідків, з огляду на те, що підприємством не надано документальне підтвердження факту здійснення господарських операцій. Разом з тим, оскільки у позивача наявні всі первині документи які, на його думку, підтверджують факт взаємовідносин із вищезазначеними контрагентами, то він мав встановлене законом право на їх віднесення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідач проти позову заперечував, пославшись на те, що підставою для винесення спірного податкового повідомлення рішення слугувала інформація встановлена при перевірці контрагента позивача. Так, відповідно до інформації, отриманої від інших податкових інспекцій встановлена неможливість реального здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "ГРАНТ ТАЙМ " по ланцюгу постачання, через відсутність відповідної первинної документації на підтвердження відповідної «ділової мети» господарських операцій, що в свою чергу призвело до встановлення нікчемності договірних відносин та позбавлення права ТОВ "МАКСИМУС-А" на формування податкового кредиту по взаємовідносинам з вищезазначеним контрагентом.

У судовому засіданні 28.04.2015 року представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено зі змісту пояснень податкового органу, на підставі наказів від 26.06.2014 року № 266, від 11.07.2014 року № 286 та направлень від 26.06.2014 року № 195, від 26.06.2014 року № 196, виданих Чугуївською ОДПІ, фахівцями відповідача на підставі п.п.78.1.11, п.78.1, ст.78, ст. 82 Податкового кодексу України, з 27.06.2014 року по 18.07.2014 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Максимус-А" з питання взаємовідносин з ТОВ «ГРАНТ ТАЙМ» за період з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року, за результатами якої був складений акт від 25.07.2014 року № 536/20-29-22/35587875.

Під час перевірки було встановлено порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ, в результаті чого встановлено заниження підприємством ПДВ на загальну суму 169940, 00грн., у т.ч. за листопад 2013 року в сумі 169940, 00грн.

На підставі зазначеного акту перевірки, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.08.2014 року № 1.

Позивач, не погодившись із вищезазначеним рішенням податкового органу, провів процедуру його адміністративного оскарження, шляхом подання до Головного управління Міндоходів у Харківській області скарги № 53 від 15.09.2014 року, яка рішенням ГУ Міндоходів у Харківській області від 11.11.2014 року № 7524/10/20-40-10-04-17 залишена без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення без змін.

04.12.2014 року ТОВ "Максимус-А" звернулось до ДФС України зі скаргою № 71 від 04.12.2014року, яка рішенням ДФС України від 23.01.2015 року № 1357/6/99-99-10-01-04-25 залишена без задоволення.

Позивач, не погодившись із прийнятими податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, протиправності формування витрат та податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування належить з'ясувати, зокрема, такі обставини, як: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При розв'язанні відповідних спорів судам варто враховувати принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (лист Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 "Щодо підтвердження даних податкового обліку").

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність перевірки під час розгляду даної справи висновків податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства, які були покладені в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу, та як наслідок правомірність визначення позивачу суму грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Максимус-А" пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації (зареєстроване 21.11.2007 року виконавчим комітетом Харківської міської ради відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 423855 від 21.11.2007 року), набуло правового статусу юридичної особи та знаходиться на обліку як платник податків (зборів) у Чугуївській ОДПІ з 05.12.2007 року.

Згідно приписів п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку або дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Максимус-А" (Замовник) та ТОВ «ГРАНТ ТАЙМ» (Виконавець) укладено договір № 1/10-13 від 01.10.2013 року про надання послуг з пошуку клієнтів.

Відповідно до п.п.1.1.-1.2 вказаного Договору, виконавець в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, за винагороду, безе на себе зобов'язання надати змовнику послуги з пошуку потенційних клієнтів, які мають намір придбати у Замовника та в сприянні укладенню

Послуга вважається наданою Виконавцем Замовнику в повному обсязі лише після укладення договору поставки між Замовником та потенційним клієнтом.

Згідно положень п. 3.3. Договору, за результатами наданих послуг Виконавець надає Замовнику два примірники акту приймання-передачі послуг для підтримання. Замовник, в свою чергу, зобов'язаний підписати акти приймання-передачі наданих послуг (Додаток № 2 до цього Договору) протягом 15 банківських днів з моменту їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав до суду документи, які, на його думку, підтверджують реальність виконання договірних зобов'язань за вищезазначеним правочином, зокрема звіт з пошуку клієнтів № 1 від 30.11.2013 року, який є додатком до договору про надання послуг з пошуку клієнтів № 1/10-13 від 01.10.2013 року, акт приймання-передачі № 1/10 від 30.11.2013 року, податкову накладну № 1327 від 30.11.2013 року на суму 1019 638, 80грн., виписку по рахунку від 08.01.2014 року та реєстр виданих та отриманих накладних. (т.1. а.с. 52-171).

Дослідивши наявні в матеріалах справи договори, які були результатом виконання ТОВ "Грант Тайм" своїх договірних зобов`язань, суд встановив наступні обставини.

Зокрема, як вбачається зі змісту звіту агента № 1 від 31.11.2013року (т.1 а.с. 52), між ТОВ "Максимус-А" були встановлені аналогічні за своїм змістом договірні правовідносини з постачання нафтопродуктів з наступними контрагентами, а саме з :

- ТОВ «Паливний союз згідно договору № 152 від 01.10.2013 року, достатніми доказами на підтвердження виконання умов якого позивач вважає довіреність № 19/1 від 01.10.2013 року, видаткові накладні. № 0871 від 04.10.2013 року, № 0872 від 04.10.2013 року, № 0914 від 07.10.2013 року, № 0915 від 07.10.2013року, № 0941 від 08.10.2013року, № 0942 від 08.10.2013 року, № 0943 від 08.10.2013 року, № 0944 від 08.10.2013 року, № 1003 від 10.10.2013 року, № 1064 від 12.10.2013 року, № 1065 від 12.10.2013 року, № 1260 від 22.10.2013 року, № 2136 від 20.11.2013 року, № 2201 від 22.11.2013 року, № 2268 від 25.11.2013 року, № 2345 від 28.11.2013 року;

- ТОВ «ТЕХНОЦЕТАН» за договором № 144 від 01.10.2013 року реальність якого, на думку суб'єкта господарювання, підтверджується довіреностями № 41 від 02.10.2013 року, № 45 від 10.10.2013 року, № 46 від 15.10.2013 року, № 49 від 23.10.2013 року, № 51 від 30.10.2013 року, № 52 від 31.10.2013 року та видатковими накладними № 0832 від 02.10.2013 року, № 0987 від 10.10.2013 року № 1006 від 11.10.2013 року, № 1007 від 11.10.2013 року, № 1041 від 14.10.2013 року, № 1128 від 15.10.2013 року, № 1129 від 15.10.2013 року, № 1217 від 18.10.2013 року, № 1218 від 18.10.2013 року, № 1305 від 23.10.2013року, 1454 від 30.10.2013 року, № 1512 від 31.10.2013 року , 1672 від 06.11.2013 року;

- ТОВ «УКР-С.В.» згідно договору № 147 від 01.10.2013 року на виконання якого, як вважає позивач, матеріали справи містять видаткові накладні № 1088 від 14.10.2013 року, № 10952 від 14.10.2013 року, № 1180 від 17.10.2013року, № 1233 від 21.10.2013 року, № 1438 від 29.10.2013 року, № 1439 від 29.10.2013 року, № 1514 від 31.10.2013 року, № 1517 від 31.10.2013року, № 1874 від 12.11.2013року, № 2076 від 19.11.2013 року, № 19.11.2013 року № 2083, № 2172 від 21.11.2013 року,№ 2219 від 23.11.2013 року, № 2403 від 30.11.2013 року;

- ФОП ОСОБА_3 відповідно до договору № 166 від 01.10.2013 року, реальність якого, на думку платника податків, підтверджується видатковими накладними № 1095 від 14.10.2013 року, № 1342 від 24.10.2013року, № 1397 від 27.10.2013 року, № 1576 від 02.11.2013 року, № 1760 від 07.11.2013 року, № 1955 від 14.11.2013 року, № 2099 від 19.11.2013 року, № 2398 від 29.11.2013 року, № 2330 від 27.11.2013 року;

- ТОВ «АСАС» згідно договору № 164 від 01.10.2013 року на підтвердження виконання якого, згідно позиції позивача, матеріали справи містять довіреності № 159 від 14.10.2013року та № 163 від 18.10.2013 року та видаткові накладні № 1071 від 14.10.2013 року та № 1194 від 18.10.2013 року;

- ТОВ «МІТРЕЙД» відповідно до договору № 153 від 01.10.2013 року, реальність якого, на думку позивача, підтверджується видатковими накладними № 1200 від 18.10.2013 року, № 1235 від 21.10.2013 року, № 1236 від 21.10.2013 року, № 1297 від 23.10.2013 року, № 1368 від 25.10.2013 року, № 1734 від 07.11.2013 року, № 1863 від 11.11.2013 року, № 1862 від 11.11.2013року, № 1940 від 13.11.2013 року, № 1939 від 13.11.2013 року, № 2031 від 18.11.2013 року, № 2244 від 25.11.2013 року, № 2307 від 27.11.2013 року, № 2384 від 29.11.2013 року та довіреностями № 114 від 18.10.2013 року. № 115 від 21.10.2013 року, довіреності № 116 від 23.10.2013 року, № 116 від 23.10.2013 року, № 120 від 07.11.2013 року, № 122 від 11.11.2013 року, № 123 від 13.11.2013 року, № 124 від 18.11.2013 року, № 125 від 22.11.2013 року, № 127 від 28.11.2013року;

-ТОВ «СТЛ» згідно договору № 160 від 01.10.2013 року на підтвердження виконання якого, згідно позиції позивача, матеріали справи містять довіреність № 18 від 17.10.2013 року, № 19 від 01.11.2013 року та видаткові накладні № 1190 від 17.10.2013 року , № 1191 від 17.10.2013 року, № 1215 від 18.10.2013 року, № 1340 від 24.10.2013 року, № 1382 від 25.10.2013 року, № 1419 від 28.10.2013 року. № 1479 від 30.10.2013 року, № 1480 від 30.10.2013 року, № 1616 від 04.11.2013 року, № 1659 від 05.11.2013 року, № 1660 від 05.11.2013 року, № 1851 від 11.11.2013року, № 1852 від 11.11.2013 року, № 2001 від 15.11.2013 року, № 2002 від 15.11.2013 року, № 2174 від 21.11.2013 року, № 2203 від 22.11.2013 року, № 2269 від 25.11.2013 року, № 2327 від 27.11.2013 року, № 2328 від 27.11.2013 року, № 2329 від 27.11.2013 року, № 2395 від 29.11.2013 року, № 2396 від 29.11.2013 року;

- Фермерським господарством «САША» згідно до договору № 173 від 21.10.2013 року, достатніми доказами на підтвердження виконання умов якого позивач вважає довіреність № 62 від 21.10.2013 року та видаткову накладну № 1248 від 21.10.2013 року;

- ПП «Донгазтрейд» відповідно до договору № 163 від 01.10.2013 року, реальність якого, на думку суб'єкта господарювання, підтверджується довіреностями № 50 від 01.10.2013 року та № 62 від 01.11.2013 року та видатковими накладними № 1241 від 21.10.2013 року, № 1242 від 21.10.2013 року, № 1341 від 24.10.2013 року, № 1380 від 25.10.2013 року, № 1417 від 28.10.2013 року, № 1418 від 28.10.2013 року, № 1481 від 30.10.2013 року, № 1575 від 02.11.2013року, № 1712 від 06.11.2013 року, № 1767 від 08.11.2013 року, № 1853 від 11.11.2013 року, № 2397 від 29.11.2013 року, № 1970 від 15.11.2013 року;

- ТОВ «АЛТ-Сервіс» згідно договору № 178 від 25.10.2013 року, факт виконання якого, згідно позиції позивача, підтверджується довіреностями № 67 від 15.11.2013 року, № 68 від 18.11.2013 року, № 70 від 22.11.2013 року, № 72 від 25.11.2013 року та видатковими накладними № 1413 від 28.10.2013 року, № 1566 від 02.11.2013 року, № 1973 від 15.11.2013 року, № 2028 від 18.11.2013 року, № 2189 від 22.11.2013 року, № 2253 від 25.11.2013 року;

-ТОВ ТПП «Форум» відповідно до договору № 212 від 26.11.2013 року, господарські відносини по якому, на думку позивача, підтверджуються довіреністю № 146 від 27.10.2013 року та видатковою накладною № 2315 від 27.11.2013 року;

-ТОВ «Вейт-ЛТД» згідно договору № 198 від 11.11.2013 року, обґрунтованість виконання якого, відповідно до позиції позивача, засвідчується довіреністю № 126 від 18.11.2013 року та видатковою накладною № 2045 від 18.11.2013 року;

-ТОВ «Райдодизель» відповідно до договору № 211 від 22.11.2013 року, факт виконання якого, на думку суб'єкта господарювання, підтверджується довіреністю № 52 від 22.11.2013 року та видатковою накладною № 2212 від 23.11.2013 року ;

- ТОВ «Гарант 2005» згідно договору № 208 від 26.11.2013 року, господарська діяльність по якому, як вважає позивач, обґрунтовується довіреністю від 26.10.2013 року та видатковими накладними № 2298 від 27.11.2013 року, № 2350 від 28.11.2013 року, № 2377 від 29.11.2013 року.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідно до п.1.3 вищезазначених договорів, асортимент, кількість, ціна та вартість кожної партії узгоджується сторонами шляхом виставлення постачальником рахунків-фактур, які є невідємною частиною даних договорів.

Загальна сума договорів складається із вартості всіх партій Товару, які узгоджуються сторонами в рахунках-фактурах до даних договорів. (п. 2.3. Договорів).

Поставка Товару здійснюється транспортом постачальника (власним або найманим) або на умовах само вивозу транспортом покупця. Показники кількості, зафіксовані в товаросупровідних документах, служать базою для кінцевих розрахунків між сторонами (п.п. 4.3-4.4 договорів).

Однак, позивач, всупереч вищезазначеним положенням правочинів, не надано ані контролюючому органу під час перевірки, ані до суду як рахунків-фактур, так і пояснень з приводу обставин, які перешкоджали платнику податків виконати умови згаданих договорів та належним чином підтвердити факт реальності здійснення господарської діяльності з вищевказаними контрагентами.

Факт проведення оплати по вищезазначеним правочинам підтверджується випискою по рахунку (т.2 а.с. 140-250, т.3 а.с. 1-79, т.4 а.с. 90-113).

Виписані податкові накладні (т.4 а.с. 1-89) включені до реєстру податкових накладних (т.3 а.с. 80-191).

Водночас, надаючи правову оцінку вищезазначеним договірним відносинам позивача по договорам поставки нафтопродуктів, суд вважає за потрібне звернути увагу, що надана позивачем первинна документація містить недоліки заповнення, зокрема у видаткових накладних ( т.1. а.с. 238-240, 249-250, т.2. а.с. 4-17, 19-27, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 47, 49, 50, 52, 54, 56, 57, 63-68, 70-84, 87, 90-96, 98-103, 109-110, 112, 114, 116, 118, 123, 131, 134, 137-139) не заповнена належним чином графа «довіреність», а поле місце складання містить лише запис «м. Чугуїв», а видаткові накладні (т.1. а.с. 237, 244, 245 ) видані за довіреностями, які відсутні в матеріалах справи; довіреності ( т.2 а.с. 29, 31, 60, 69, 122, 131, 136) не містять жодних реквізитів наряду, а довіреності (т.1. а.с. 234, 241, 246, т.2. а.с. 53, 108, 133) видані за рахунками, які відсутні в матеріалах справи.

Також, суд вважає за потрібне відзначити, що позивачем на підтвердження реального виконання договірних зобов'язань з ТОВ «Успіх Слобожанщини» (договір поставки № 170 від 25.10.2013 року), ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» (договір поставки № 180 від 01.11.2013 року), ТОВ «Фірма «Теплотехніка» (договір поставки) № 187 від 11.11.2013 року, ТОВ «УКР-С.В.» (договір поставки № 147 від 01.10.2013 року) та ТОВ « Агрофірма Юг-М» ( договір поставки № 204 від 12.11.2013 року) надано лише видаткові накладні № 2087 від 19.11.2013 року та № 1743 від 07.11.2013 року (т.2. а.с. 105-106), № 1714 від 06.11.2013 року.(т.2 а.с. 120), № 1899 від 12.11.2013 року та № 2326 від 27.11.2013 року (т.2 а.с. 125-126, 4-17), № 1924 від 13.11.2013 року (т.2 а.с. 128) відповідно.

Окрім того, додатково суд вважає за потрібне зауважити, що матеріали справи не містять, а позивачем в обґрунтування своєї правової позиції не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту транспортування, навантаження/відвантаження нафтопродуктів, наявність відповідного кваліфікованого персоналу та спеціального технічного оснащення, зважаючи на специфічний характер вказаного товару.

Так, єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлюється Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах, організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України/Міністерства економіки України/Міністерства транспорту та зв'язку України/Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Відповідно до п. 5.4. вказаної Інструкції перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року N 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за 128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования" ( далі - Правила перевезення).

Згідно п. 11.1 Правил перевезення товарно-транспортна накладна (ТТН) - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.7 вказаної Інструкції передбачено, що перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Згідно пункту 7.5.6 Інструкції відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи.

Відповідно до пункту 7.5.10. Інструкції ТТН на відпущені зі складу нафту або нафтопродукти здаються до бухгалтерської служби не пізніше першої половини наступного дня разом з реєстром, який складається у двох примірниках. Реєстр підписують начальник цеху (старший оператор) та бухгалтер.

Також суд зауважує, що позивачем як під час перевірки, так і в ході судових засідань не було надано жодних пояснень з приводу того, яким саме видом транспорту здійснювалось перевезення нафтопродуктів, з огляду на специфічний характер оформлення відповідних первинних документів у розрізі кожного виду такого переміщення згідно п.7.3-7.5. Інструкції.

Додатково суд зауважує, що п. 6 Інструкції урегульовано порядок зберігання нафтопродуктів.

Так, відповідно до п.п. 6.1-6.3 Інструкції, на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною. Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 м 3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту. Сторінки журналу нумеруються, шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації). Дизельне паливо різних видів (залежно від масової частки сірки) повинно зберігатися в окремих резервуарах. Нафта та нафтопродукти мають зберігатись відповідно до вимог ДСТУ 4454.

Однак, позивачем, всупереч вищезазначених норм права, надано до суду лише договір суборенди ємкостей для ПММ № 56 від 01.08.2013 року (т.1. а.с. 212-214). За таких обставин, суд не вбачає за можливе встановити факт надходження, зберігання, переміщення та належного облікування нафтопродуктів, які в подальшому постачались контрагентам позивача.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, податковим органом під час перевірки взаємовідносин позивача з ТОВ «ГРАНТ ТАЙМ» за грудень 2013 року досліджувався також звіт № 2 від 31.12.2013 року, який був складений на виконання договір пошуку клієнтів № 1/10-13 від 01.10.2013 року, зведена інформація по якому була наведена у таблиці. (т.1. а.с. 35-36).

Однак, позивачем до суду не надано ані вищезазначеного звіту, ані відповідних правочинів з контрагентами, відповідно до даних таблиці, подальша співпраця з яким була результатом сприяння ТОВ «ГРАНТ ТАЙМ» відповідно до договору пошуку клієнтів № 1/10-13 від 01.10.2013 року.

Відповідно до наданих в судовому засідання пояснень представника позивача, у підприємства відсутнє зобов'язання щодо надання вищезазначених документів, оскільки саме щодо цієї документації у контролюючого органу не виникло зауважень.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за потрібне звернути увагу, що звіт з пошуку клієнтів № 1 від 30.11.2013року та акт приймання-передачі № 1/10 від 30.11.2013 року містять узагальнену інформацію стосовно наданих послуг протягом поточного місяця про узгодження сторонами договору інформації про клієнтів без деталізації змісту та обсягу таких послуг, з чого відповідно не вбачається за можливе встановити, яким чином таке узгодження відбувалось, які дії по пошуку клієнтів вчинив виконавець, які пропозиції були запропоновані виконавцем та відповідно до яких також не має можливості визначити: фактичну дату та обсяг отриманих послуг з урахуванням погодинної оплати; посади та прізвища осіб які безпосередньо здійснюють господарську операцію, а саме хто надає послуги; калькуляцію вартості 1 (однієї) години консультаційних послуг.

Окрім того, матеріали справи не містять належним чином засвідчених доказів, які б підтверджували, яким саме чином було проведено організаційно-підготовчі заходи щодо пошуку потенційних замовників (покупців), аналіз наявності у потенційних та наявних замовників необхідних дозволів для здійснення їх проектів, їх платоспроможності, а також які саме та яким чином було здійснено конкретно визначені заходи по організації, координації, узгодженню та контролю проведення зустрічей та переговорів замовника (ТОВ «Максимус-А») з потенційними та наявними клієнтами, а також позивачем не надано доказів формування виконавцем (ТОВ «ГРАНТ-ТАЙМ») інформаційного банку даних щодо потенційних та наявних контрагентів. Доказів проведення вказаних перемовин з потенційними покупцями позивачем також не надано, вчинення будь-яких активних дій з пошуку потенційних покупців не доведено

Додатково, суд вважає за потрібне зазначити, що надані позивачем первинні документи не відображають реальності здійснення господарських операцій з ТОВ "Грант Тайм", оскільки у акті виконаних робіт (послуг) не заповнені обов'язкові дані, а саме: не зазначено кількісні та вартісні показники наданих послуг та взагалі не вказано повний зміст наданих послуг.

Вирішуючи спір, суд бере також до уваги, відповідно до п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Вимоги до оформлення первинних документів визначені нормами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідно до ч.2 ст.9 якого первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та деталізовані приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом -Положення №88), згідно з п.2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Дослідивши вказані первинні документи на відповідність вимог чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що в порушення ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вказані акти не містять інформації про зміст та обсяг отриманих послуг, в них відсутні відомості про те, які саме дії по пошуку потенційних клієнтів вчинені виконавцем, що не дає можливості встановити зв'язок отриманих послуг з господарською діяльністю позивача.

Отже, в силу вищенаведених правових норм, надані позивачем до перевірки та до суду документи не є належно оформленими первинними документами для підтвердження факту правомірності формування податкового кредиту з ПДВ.

Поряд з цим суд також зазначає, що позивачем не спростовано належними доказами доводи податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарської операції з пошуку клієнтів, тому, з урахуванням вказаних обставин такі документи не можна вважати належно оформленими звітними документами, які посвідчують факт реального придбання послуг.

Позивачем не надано документального підтвердження обставин, які супроводжують фактичне виконання саме таких господарських операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, не доведено того, що обумовлені правочином послуги були реально надані та саме цим контрагентом.

Отже, враховуючи специфіку та особливості спірного правочину та господарської операції, суд вважає, що позивачем не доведено фактичного виконання послуги з пошуку покупців автомобіля.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи мають дефекти форми, змісту та походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом -Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом не належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що агентський договір № 1/10-13року, укладений між ТОВ "Максимумс-А" та ТОВ "Грант Тайм" був вчинений поза межами звичайної господарської діяльності позивача, а вчинені господарські операції викликають сумнів в їх реальності, доцільності та відповідності дійсному економічному змісту з метою реального одержання прибутку.

Відповідно до положень п. 14.1.18 ст.14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно із приписами п.п. 14.1.181 ст.14, п.198.3, п. 198.6. ст.19 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). (пункт 201.7 статті 201 ПК України).

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

За результатами системного аналізу вказаних правових норм, суд приходить до висновку про те, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий ними товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Враховуючи неналежне оформлення первинної документації, а саме відсутності документів щодо реальності проведених операцій та належно оформлених документів, які супроводжували виконання перелічених вище правочинів, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було підтверджено необхідності та доцільності отримання послуг ТОВ «Грант Тайм» під час проведення своєї господарської діяльності, що, в свою чергу, вказує на відсутність реальності господарських операцій з вказаним контрагентом, які можуть бути об'єктами оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частиною 2 вище зазначеної статті Кодексу встановлено, що господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Водночас, до п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 р. №1112/11/13-11 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами податкового органу наявність таких обставин, зокрема, неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, послуги, підприємницької діяльності.

З огляду на добуті по справі докази в їх сукупності суд не приймає до уваги твердження позивача про реальність господарських операцій між ТОВ «Максимус-А» та ТОВ «Грант Тайм», так як позивачем не надано до суду належних, достатніх та переконливих доказів реальності надання товарів/послуг від зазначених суб'єктів господарювання, а також не надано доказів дотримання засад розумності та добросовісності у спірних взаємовідносинах.

З наявних у справі документів слідує, що фактично господарських операцій саме між позивачем, та його контрагентом не відбувалось, а тому надані до справи копії первинних документів не можуть бути взяті до уваги навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством

Зазначена позиція узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної в листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства". Так, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпуються останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків. Однак, наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, які пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що матеріали справи та наявні в дій докази об'єктивно засвідчують відсутність реального наміру на виконання укладених між позивачем та контрагентом - ТОВ "Грант Таймгосподарських відносин, та як наслідок безпідставне заниження ПДВ.

За таких обставин, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень було доведено правомірність встановлених під час перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, що призвело до заниження ПДВ із контрагентом - ТОВ "Грант тайм", та як наслідок обґрунтованості винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Позивачем же, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, не було надано належних та допустимих доказів реальності укладених із вищезазначеними контрагентами договірних відносин, а відтак правомірності віднесення до складу витрат на придбання (виготовлення) та реалізацію товарів.

Доводи позивача щодо реальності укладених із його контрагентом правочину, суд вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСИМУС-А» до Чугуївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України -з дня отримання копії постанови. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29.04.2015 року.

Суддя Горшкова О.О.