Справа № 808/3852/13-а
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року 12 год. 00 хв. Справа № 808/3852/13-а м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Р.В. Сацького,

при секретарі судового засідання А.С. Ярошенко,

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: Бердик А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_3

до: Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 25.03.2013 №

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 25.03.2013 № .

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.04.2015 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №808/3853/13-а за позовною заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції в Запорізькій області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.03.2013 №.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.07.2013 по справі №808/3853/13-а адміністративний позов задоволено повністю. Судом визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби від 25.03.2013 №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 1 807 (одна тисяча вісімсот сім гривень) 95 коп. за основним платежем, прийняте на підставі акту перевірки від 12.03.2013 за №5/17-022/НОМЕР_2.

Вказане рішення набрало законної сили 16.10.2014.

Після набрання рішенням у справі №808/3853/13-а законної сили провадження у справі було поновлено та призначено судове засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові. Суду пояснив, що податкове повідомлення-рішення Енергодарської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби від 25.03.2013 № , яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 293 092, 00 гривень, в тому числі 244 488, 00 гривень за основним платежем та 48 604, 00 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями, прийняте на підставі акту перевірки від 12.03.2013 №5/17-022/НОМЕР_2, не відповідає вимогам чинного законодавства України, порушує права та охоронювані законом інтереси Позивача.

Представник відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та пояснив, що на підставі вимог підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.1, пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на 1 квартал 2013 року та наказу Енергодарської ОДПІ Запорізької області Державної податкової служби від 31.01.2013 №62, проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2012.

Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 проінформована письмовим повідомленням від 31.01.2013 №634/1/17-023/НОМЕР_2, яке вручено особисто ФОП ОСОБА_3 31.01.2013. Направлення про проведення документальної планової виїзної перевірки від 12.02.2013 №12 вручене під підпис ФОП ОСОБА_3 12.02.2013.

Складено Акт №5/17-204/НОМЕР_2 від 12.03.2013 на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25.03.2013 на суму 293 092,00 грн.

Платником ПДВ фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрована в Енергодарській ОДПІ Запорізької області ДПС згідно реєстраційної заяви платника податку на додану вартість, наданої платником до Енергодарської ОДПІ 16.06.2011 Вх.№3093/71. Свідоцтво платника ПДВ від 24.06.2011 №100342386 (НБ 161741) видане відповідно до вимог пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України.

Згідно заяви ФОП ОСОБА_3 була знята з обліку ПДВ З31.12.2011.

Своєчасність подання податкових декларацій з податку на додану вартість за період з 01.01.2010 по 31.12.2011.

За результатами попередньої перевірки діяльності ФОП ОСОБА_3 (Акт № 1/17- 204/НОМЕР_2 від 17.01.2011) встановлено завищення обсягу виручки понад 500 тис. грн. з 07.07.2008. Таким чином ФОП ОСОБА_3 повинна була зареєструватися платником податку на додану вартість не пізніше 26.07.2008. Заяву ФОП ОСОБА_3 до Енергодарської ОДПІ не надавала. Також, як платником єдиного податку, у 2009 року нею були порушені вимоги статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності» № 727/98 від 03.07.1998 зі змінами та доповненнями, в частині перевищення граничних обсягів виручки (500 тис. грн.), у зв'язку з чим, починаючи з 01.01.2010 ФОП ОСОБА_3 підлягала обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість.

У 2011 році ФОП ОСОБА_3 також повинна була зареєструватись платником ПДВ згідно вимог пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України.

Тобто, ФОП ОСОБА_3 повинна була зареєструватися платником податку на додану вартість не пізніше 26.07.2008 (згідно результатів попереднього акту) та перебувати платником податку на додану вартість у 2010 та у 2011 роках. Свідоцтво платника податку на додану вартість видане платнику згідно наданої ним заяви 24.06.2011.

Відповідач зауважив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно, у зв'язку з встановленими в ході проведеної перевірки порушеннями вимог податкового законодавства.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 12.02.2013 по 25.02.2013 Енергодарською об'єднаною державною податковою інспекцією Запорізької області Державної податкової служби була проведена планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 номер НОМЕР_2 за період з 01.01.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 12.03.2013 року № 5/17-022/225041966. Згідно п. 4 розділу III «Висновок» плановою виїзною перевіркою ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 встановлені порушення вимог пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. З, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР від 03.04.1997 із змінами та доповненнями та вимог ст. 180, ст. 183, п. 185.1. ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 201.1 ст. 201, п. 207.5 ст. 207 Податкового кодексу України, в результаті чого за період з 01.01.2010 по 24.06.2011 не нараховано та не перераховано до бюджету податок на додану вартість у сумі 244 488,00 грн., у тому числі по періодам: за січень 2010 року - 5 506,00 грн., за лютий 2010 року - 4 842,00 грн., за березень 2010 року - 3 988,00 грн., за квітень 2010 року - 9 468,00 грн., за травень 2010 року - 55 522,00 грн., за червень 2010 року - 42 675,00 грн., за липень 2010 року - 51 530,00 грн., за серпень 2010 року - 15 413,00 грн., за березень 2011 року - 4 124,00 грн., за квітень 2011 року - 7 192,0 грн., за травень 2011 року - 13 954,00 грн., за червень 2011 року (до 24.06.2011) - 30 274,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки 25.03.2013 Енергодарською об'єднаною державною податковою інспекцією Запорізької області Державної податкової служби було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 293 092,00 гривень, в тому числі 244 488,00 гривень за основним платежем та 48 604,00 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями.

Означене податкове повідомлення - рішення було отримано ФОП ОСОБА_3 02.04.2013. Позивачем не здійснювалося оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Державною податковою інспекцією у м. Енергодар Запорізької області була проведена планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового та іншого законодавства Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за період з 01.01.2007 по 31.12.2009, за результатами якої складено акт від 17.01.2011 № 1/17-204/НОМЕР_2. Згідно змісту вказаного акту (арк. 37) перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3, як платником єдиного податку, у 2008 році, а саме з 07.07.2008 були порушені вимоги ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності» в частині перевищення граничного обсягу виручки від реалізації - 500 тис. грн. в зв'язку з чим, починаючи з 26.07.2008 ФОП ОСОБА_3 підлягала обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість. Заяву ФОП ОСОБА_3 до ДПІ не надавала, в зв'язку з чим перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань по податку на додану вартість за період з 26.07.2008 по 31.12.2009 встановлено заниження Позивачем податкових зобов'язань по податку на додану вартість у сумі 280 602,00 грн. На підставі вказаних висновків Відповідачем було нараховано податок на додану вартість податковим повідомленням - рішенням № /0 від 01.02.2011.

На теперішній час податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.02.2011 прийняте Державною податковою інспекцією у м. Енергодар Запорізької області скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014. Крім того, також скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.02.2011, яке було прийнято також за висновками акту перевірки від 17.01.2011 № 1/17-204/НОМЕР_2 (Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2011, що набрала законної сили 11.04.2013).

Таким чином, посилання акту перевірки від 12.03.2013 № 5/17-022/НОМЕР_2 на висновки акту перевірки від 17.01.2011 № 1/17-204/НОМЕР_2 були передчасними, так як в судовому порядку позивачем доведено їх протиправність.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що згідно статті 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Тобто, якщо у 3 кварталі 2008 року Позивач перевищив граничний обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), що виходить зі змісту акту перевірки № 1/17-204/НОМЕР_2 від 17.01.2011, то він не мав право застосувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності лише у 4 кварталі 2008 року, а на 2009 рік та на 2010 рік це обмеження не може розповсюджуватися. Відповідачем було видано Позивачу свідоцтва про сплату єдиного податку на 2009 рік - серії Є № 286565 від 01.01.2009 та на 2010 рік - серії 3 № 063482 від 01.01.2010.

Згідно ст. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків. Виходячи з вказаної норми Позивач так само і до кінця 3 кварталу 2008 року, тобто до 30.09.2008, не міг бути платником податку на додану вартість, оскільки був платником єдиного податку.

Крім того, перевищення Позивачем граничного обсягу виручки від реалізації - 500 тис. грн. на порушення вимоги ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності», що спіткає до обов'язкової реєстрації ФОП ОСОБА_3 як платник податку на додану вартість починаючи з 26.07.2008, а також на 2010 та 2011 роки, було встановлено Відповідачем на підставі хибних висновків акту перевірки, що ФОП ОСОБА_3 неправомірно при реалізації комісійного продукту включала до загального обсягу виручки не весь отриманий на розрахунковий рахунок обсяг виручки, а лише суму винагороди за реалізацію даного виду послуг. По вказаній позиції Енергодарської ОДПІ Позивач зауважує наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну підтримку малого підприємництва» № 2063-ІІІ від 19.10.2000, який діяв на час існування спірних правовідносин, суб'єктами малого підприємництва є фізичні особи, зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності. Згідно статті 11 вказаного Закону для суб'єктів малого підприємництва в порядку, встановленому законодавством України, може застосовуватися спрощена система оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності, яка передбачає: заміну сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного податку; застосування спрощеної форми бухгалтерського обліку та звітності. Спрощена система оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності може застосовуватися поряд з діючою загальною системою оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності, передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва.

Статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 в редакції Указу Президента № 746/99 від 28.06.1999 встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Відповідно до ст. 2 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Згідно статті 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Позивач займається туристичною діяльністю та екскурсійним обслуговуванням на підставі агентських договорів та договорів комісії з контрагентами, зазначеними на аркушах 8-9 акту перевірки. Як вказується в акті перевірки договори комісії та агентські договори є ідентичними. У вказаних договорах Позивач виступає в якості турагента, а його контрагенти - туроператорів. При цьому, Позивач приймав на себе зобов'язання за дорученням туроператорів, від його імені, в його інтересах, під його контролем за винагороду реалізувати туристичний продукт. Також у вказаних договорах визначається, що всі суми отримані Позивачем від реалізації туристичного продукту туроператора, крім сум винагороди, є власністю туроператора.

З наведених фактичних обставин встановлено, що Позивачем здійснювалися посередницькі операції, якими визнаються господарчі операція суб'єкта підприємницької діяльності, який виступає у ролі комісіонера у договорі комісії, консигнатора у консигнаційному договорі або повіреного у договорі доручення згідно Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Правил застосування Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». За ст. 295 Господарського кодексу України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє. За агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок (ст. 297 ГК України). Відповідно до ст. 301 ГК України відповідно до агентського договору комерційний агент одержує агентську винагороду за посередницькі операції, що здійснені ним в інтересах суб'єкта, якого він представляє, у розмірі, передбаченому договором; агентська винагорода виплачується комерційному агенту після оплати третьою особою за угодою, укладеною з його посередництвом, якщо інше не передбачено договором сторін. Також згідно статті 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. За ст. 1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. За п. 1 ст. 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ст. 1018 ЦК України).

Відповідно до абзацу п'ятого статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно п. 1.31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94-ВР від 28.12.1994 (з змінами та доповненнями), який діяв на період існування спірних правовідносин, продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Також п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР від 03.04.1997 із змінами та доповненнями, який діяв на період існування спірних правовідносин, визначав поставкою товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання. Не належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову (відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди (лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі.

Відтак, з аналізу вказаних норм законодавства встановлено, що виконувані Позивачем посередницькі операції не вважаються продажем (поставкою) товару, всі отримані Позивачем на розрахунковий рахунок грошові кошти на є його власністю та, відповідно, виручкою (доходом) від реалізації туристичного продукту. За вказаних умов виручкою від реалізації у Позивача вважається лише сума його винагороди, як плати за виконання агентських договорів, договорів доручення та комісії.

Означена позиція Позивача підтверджується численними листами Державної податкової адміністрації України, зокрема від 07.11.2000 № 14724/7/15-1317, від 03.01.2001 № 1/2/15-1314, від 27.05.2004 № 9657/7/15-1117, від 18.12.2009 № 15700/5/15-0116, листом Комітету Верховної Ради України з питань фінансів та банківської діяльності від 11.04.2001 № 06-10/206, листом Держкомпідприємництва від 26.10.2005 № 9375.

На підставі вказаного, Позивач правомірно включав до загального обсягу виручки від реалізації не весь отриманий на розрахунковий рахунок обсяг виручки, оскільки це не є його власністю, а лише винагороду за надані послуги. Відтак, з боку ФОП ОСОБА_3 не відбувалося перевищення граничних розмірів виручки від реалізації, встановлених ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», у 3 кварталі 2008 року, як встановлено висновками акту перевірки від 17.01.2011 № 1/17-204/НОМЕР_2, а також в 2009 році, як визначено в акті перевірки від 12.03.2013 № 5/17- 022/НОМЕР_2. І, відповідно, відсутні підстави вважати, що ФОП ОСОБА_3 у 2010 році не мала права здійснювати діяльність по спрощеній системі оподаткування і повинна була бути платником податку на додану вартість у 2010 та 2011 роках.

Крім того, з 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, який законодавчо врегулював спірну ситуацію. Порядок оподаткування туристичних послуг визначається ст. 207 ПК України. В редакції до внесення змін Законом України від 07.07.2011 № 3609-VI згідно п. 207.4 ст. 207 ПК України туристичним агентом визнається особа, яка згідно з умовами цивільно-правового договору, укладеного з туристичним оператором, придбаває туристичний ваучер (путівку) або проводить посередницькі операції з його постачання від імені та/або за дорученням туристичного оператора туристам або іншим туристичним агентам. Базою оподаткування в разі проведення операції з постачання туристичної послуги туристичним оператором або туристичним агентом є вартість такої послуги (без урахування податку), яка дорівнює сумі винагороди (маржі) такого туристичного оператора (агента), тобто різниці між загальною сумою, що сплачується їх покупцем (без урахування податку), та фактичними витратами туристичного оператора з проведення оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг, вартість яких включається до вартості такої туристичної послуги, а для туристичних агентів - вартість туристичного ваучера (путівки), придбаного в туристичного оператора, крім туристичних агентів, які діють у цій операції як посередники (п. 207.5); базою оподаткування в разі проведення операції з постачання на території України туристичним оператором (агентом) туристичної послуги (туристичного ваучера (путівки)), призначеної для її споживання (отримання) за межами території України, є винагорода, а саме різниця між вартістю поставлених ним послуг (туристичного ваучера (путівки)) та вартістю витрат, понесених таким туристичним оператором (агентом) внаслідок придбання (створення) таких туристичних послуг (п. 207.6).

З огляду на вказані приписи норми ст. 207 ПК України в редакції до внесення змін Законом України від 07.07.2011. Відповідач в акті перевірки взагалі неправомірно визначив базу оподаткування по операціям Позивача за березень, квітень, травень та червень 2011 року, обрахувавши суму податку на додану вартість в розмірі 55 544 гривень від всіх сум, що надійшли на розрахунковий рахунок Позивач в розмірі 277 720,80 гривень (арк. 28 - 29 акту перевірки).

Додатково зауважуємо, що 09.02.2011 ФОП ОСОБА_3 було подано реєстраційну заяву платника податку на додану вартість. Однак, листом від 19.02.2011 ДПІ у м. Енергодар Запорізької області відмовила Позивачу у реєстрації. Реєстрація ФОП ОСОБА_3 як платника податку на додану вартість відбулася 24.06.2011 після перевищення Позивачем загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг 300 000 гривень з урахуванням норм п. 181.1 ст. 180 ПК України.

Відтак, визначення Відповідачем Позивачу грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 244 488,00 гривень здійснено незаконно, а оскільки грошові зобов'язання по податку на додану вартість були нараховані незаконно, то відсутні нормативно обґрунтовані підстави для нарахування штрафних санкцій в розмірі 47 236,00 гривень відповідно до відповідно до пп. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України та в розмірі 1 360,00 гривень відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу.

Отже, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, присудженню на користь позивача підлягають понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 25.03.2013 № 3.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору у сумі 2294 (дві тисячі двісті дев'яносто чотири) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення її в повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Сацький