Справа № 2а-3059/12/0970
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 р. № 876/1888/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Старунського Д.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісова компанія «Осмолода» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області до Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісова компанія «Осмолода» про стягнення заборгованості, -

встановив:

03.10.2012 УПФУ в Рожнятівському районі Івано-Франківської області звернулося в суд із адміністративним позовом до СП ТОВ «ЛК «Осмолода» у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість по єдиному соціальному внеску за липень-вересень 2012 року в сумі 108825,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що виходячи з положень ст.ст. 4, 6, 9, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), відповідач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який він самостійно має нараховувати, обчислювати і сплачувати не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним місяцем. Однак, внаслідок неналежного виконання СП ТОВ «ЛК «Осмолода» цього обов'язку, у нього утворилась заборгованість за липень-вересень 2012 року в сумі 108825,08 грн. Так як ця заборгованість не погашена, позивач просить її стягнути з відповідача у судовому порядку.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2012 позов задоволено повністю.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що судом не було взято до уваги положення ст. 25 Закону № 2464-VI а також Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженоїі постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за № 994/18289 (далі - Інструкція № 21-5), які передбачають можливість досудового порядку вирішення питання про сплату зобов'язання на підставі надісланої Пенсійним органом вимоги. Проте, відповідач не отримував жодних належним чином оформлених вимог від органів Пенсійного фонду про сплату боргу, чим фактично відповідача позбавлено права на добровільне виконання покладених на нього зобов'язань. Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на порушення, на його думку, судом першої інстанції ст.ст. 51, 137 КАС України, оскільки не враховано того, що заявою про збільшення позовних вимог від 29.10.2012 позивачем фактично змінено предмет і підстави адміністративного позову.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 вказану вище апеляційну скаргу задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

З наслідками касаційного розгляду, постанова апеляційного суду скасована ухвалою Вищого адміністративного суду від 03.02.2015, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому, у своїй ухвалі суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зверненню пенсійного органу до суду мало передувати вчинення ним дій, зокрема, винесення та надіслання відповідачу вимоги про сплату боргу. Проте, суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, не звернув увагу та не дослідив наявні у справі копії корінців вимог виставлених відповідачу та повідомлень про їх вручення.

Враховуючи те, що цю справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, а усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що СП ТОВ «ЛК «Осмолода» зареєстроване Рожнятівською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області 05.09.2001, присвоєно ідентифікаційний номер № 31563007 та включено в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Крім того, відповідач зареєстрований в управлінні Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області, як платник єдиного внеску.

Згідно поданих Звітів за липень, серпень, вересень 2012 року, загальна сума єдиного соціального внеску самостійно нарахованого відповідачем та підлягає сплаті до Пенсійного фонду України становить 108825,08 грн, що також піддержується, картками особового рахунку платника єдиного внеску за період з 01.01.2012 по 31.08.2012.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за вказаний період, а отже сума недоїмки підлягає стягненню в судовому порядку.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон № 2464-VI, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 статті 4 цього Закону визначено, що платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом (ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Частиною 1 статті 25 цього Закону визначено, що рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Згідно частини 4 вказаної статті, територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно поданих звітів за липень, серпень, вересень 2012 року позивачем самостійно декларувались суми єдиного соціального внеску, які підлягають сплаті до Пенсійного фонду України всього в сумі 108825,08 грн, у тому числі: за липень - 71555,35 грн, за серпень - 20788,93 грн, за вересень - 16480,80 грн. Зазначена сума недоїмки підтверджується також картками особового рахунку платника єдиного внеску за період з 01.01.2012 по 31.08.2012.

Наявність вказаної суми заборгованості по сплаті єдиного внеску апелянтом у апеляційній скарзі не заперечується, однак він зазначає, що Пенсійним органом на його адресу не було надіслано вимоги про сплату боргу, внаслідок чого він був позбавлений можливості погасити її у добровільному порядку.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає такі посилання безпідставними, так як це спростовується долученими позивачем до матеріалів справи копіями корінців вимоги від 05.09.2012 № Ю-42У, від 02.10.2012 № Ю-55У та від 02.11.2012 № Ю-57У, які на адресу СП ТОВ «ЛК «Осмолода» були надіслані поштою та згідно копій повідомлень про вручення поштових відправлень отримані відповідно 07.09.2012, 09.10.2012 та 09.11.2012 (а.с. 106-111).

Враховуючи те, що матеріалами справи встановлено наявність у відповідача заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 108825,08 грн, позивачем надсилалися вимоги. Оскільки, позивачем не надано доказів погашення вказаної заборгованості чи оскарження вимог, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо посилання апелянта на неправомірність прийняття судом першої інстанції до уваги заяви про збільшення позовних вимог, якою на думку позивача фактично змінено предмет і підстави позову, то суд апеляційної зазначає, що виходячи з положень ст. 137 КАС України позивач вправі змінити предмет або підставу адміністративного позову до початку розгляду справи по суті. Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою судді першої інстанції від 05.10.2012 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 16.10.2012. Проте, як вбачається із журналу судового засідання (а.с. 47), судовий розгляд справи по суті 16.10.2012 не розпочався, так як був відкладений за клопотанням відповідача на 30.10.2012, у якому до початку судового розгляду представником позивача і подано заяву про збільшення позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи, а судове рішення ухвалив з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни оскарженої постанови.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісова компанія «Осмолода» - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року у справі № 2а-3059/12/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

Д.М. Старунський