Справа № 802/554/15-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2015-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 квітня 2015 р. Справа № 802/554/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука К.О.,

за участі секретаря судового засідання Крисько І.В.,

представників позивача Кучабської В.В., Котлінської Т.В., Мусіровського О.А.,

у відсутність представників відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Державної фінансової інспекції у Вінницькій області

до: обласної комунальної установи "Вінницька обласна станція переливання крові"

про: стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулася Державна фінансова інспекція у Вінницькій області (надалі - ДФІ у Вінницькій області, позивач) до обласної комунальної установи "Вінницька обласна станція переливання крові" про стягнення коштів (надалі - ОКУ "ВОСПК", відповідач) про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час ревізії фінансово-господарської діяльності ОКУ "ВОСПК" за період з 01.01.2011 по 01.06.2013 виявлені порушення законодавства з фінансових питань. Зокрема, в ході ревізії встановлено, що ОКУ "ВОСПК" здійснювала видатки на заробітну плату працівникам, які залучені до надання платної послуги, за рахунок коштів загального фонду, що призвело до незаконних видатків загального кошторису та, як наслідок, до зайвих відрахувань до фондів соціального страхування.

Проти вказаного адміністративного позову відповідач подав письмові заперечення (вх. № 2912 від 12.02.2015), в яких заперечує факти порушень, що викладені в акті ревізії. Відповідач зазначає, що позивачем не враховано того, що працівники ОКУ "ВОСПК", виплата заробітної плати яким проводилась за рахунок загального фонду, платні послуги надавали в межах норм робочого часу та, крім того, не враховано, що в ОКУ "ВОСПК" відсутні відокремлені підрозділи, які надають платні послуги. За таких обставини відповідач вважає, що, здійснюючи видатки на оплату праці за рахунок загального фонду, ОКУ "ВОСПК" не мала обов'язку використовувати кошти спеціального фонду.

В судовому засіданні позовні вимоги представники позивача підтримали, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, та просили суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, водночас 08.04.2015 (вх. № 8581) на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату. Клопотання мотивоване тим, що юрист ОКУ "ВОСПК" до 09.04.2015 перебуває у відпустці та не може прибути в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС України) особи, які беруть участь у справі, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов'язані завчасно повідомити про це суд.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, мають право заявляти клопотання.

Таким чином, особи, які беруть участь у справі, можуть звернутися до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, посилаючись на обставини, що їм перешкоджають взяти участь у судовому засіданні. При цьому, поважність причин неприбуття, що перешкоджають взяти участь особи у судовому засіданні, оцінюватиме суд з метою визначення правових наслідків такого неприбуття.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати процесуальні права і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. При цьому, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників адміністративного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, неприбуття учасників судового процесу у судові засідання без поважних причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій. Вказані підстави спрямовані на невиправдане затягування судового процесу та порушення прав інших учасників судового процесу.

Відповідно до положень статті 56 КАС України сторона може брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника. Представники беруть участь в адміністративному процесі на основі договору або закону.

Представник відповідача просить суд відкласти розгляд справи, однак жодних доказів в обґрунтування клопотання не надає. Крім цього, представник відповідача жодним чином не зазначає, чому відповідач не може забезпечити прибуття іншого представника, який би здійснив його представництво у судовому процесі.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України в разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З указаних у клопотанні представника відповідача аргументів суд не знаходить достатніх підстав для відкладення судового засідання, а тому вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Крім того, суд враховує те, що у справі наявні письмові заперечення відповідача, в ході судового розгляду представник відповідача висловлював свою думку щодо заявлених позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши адміністративну справу, суд встановив наступне.

Відповідно до плану роботи на II квартал 2013 року Державна фінансова інспекція у Вінницький області з 04.06.2013 по 13.08.2013 провела ревізію фінансово-господарської діяльності обласної комунальної установи "Вінницька обласна станція переливання крові" за період з 01.01.2011 по 01.06.2013.

За результатами проведеної ревізії складений акт від 13.08.2013 № 04-13/12, в якому зафіксовано виявлені порушення законодавства з фінансових питань. В акті, зокрема, зазначено, що в порушення вимог ст. 13 Бюджетного кодексу України, п.п. 20, 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (надалі - Порядок № 228), при наявності джерела покриття, а саме: надходження плати від реалізації компонентів та препаратів крові, виготовлених з донорської крові, колишнім головним бухгалтером ОКУ "ВОСПК" ОСОБА_4 протягом 2011-2012 років здійснено видатки на заробітну плату працівникам, які залучені до надання вказаної платної послуги, за рахунок коштів загального фонду, що призвело до незаконних видатків загального кошторису на загальну суму 45232,67 грн. та, як наслідок, до зайвих відрахувань до фондів соціального страхування на загальну суму 10261,35 грн.

16.09.2013 ДФІ у Вінницькій області сформувала лист-вимогу №02-04-28 14/6561, якою вимагалося від ОКУ "ВОСПК" усунути виявлені в ході ревізії порушення, зокрема, перерахувати до загального фонду обласного бюджету коштів у сумі 55494,02 грн. (п. 2 вимоги).

Не погоджуючись з листом-вимогою ОКУ "ВОСПК" було подано адміністративний позов про скасування п.п. 2, 3, 4, 6 листа вимоги № 02-04-28 14/6561 від 16.09.2013.

За результатами розгляду даного адміністративного позову постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.11.2013, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.02.2014), адміністративний позов ОКУ "ВОСПК" задоволено частково, зокрема визнано протиправними та скасовано п.п. 2, 3, 4 листа вимоги № 02-04-28 14/6561 від 16.09.2013.

Однак, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.03.2014 зазначені рішення скасовані на підставі правових позицій Верховного Суду України у постановах від 15.04.2014 № 21-40а14, 21-63а14.

Водночас, у даній постанові судом касаційної інстанції зазначено, що судами при розгляді справи правильно та повно встановлені фактичні обставини справи, однак при прийнятті рішення допущені порушення норм матеріального права, які призвели до помилки при постановленні судових рішень.

З метою стягнення завданих відповідачем обласному бюджету збитків ДФІ у Вінницькій області звернулася до суду з адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" та Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (надалі - Положення).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням визначено, що Державна фінансова інспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пункту 7 Положення Державна фінансова інспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах.

Згідно з пунктом 6 Положення Державна фінансова інспекція має право в установленому порядку, зокрема, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою затвердженою Кабінетом Міністрів України.

За приписами підпунктів 1, 2 пункту 4 Положення Держфінінспекція України, відповідно до покладених на неї завдань, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Наведені норми узгоджуються з приписами пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Згідно з пунктом 13 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховним Судом України в постановах від 15.04.2014 у справі № 21-40а14, від 13.05.2014 у справі № 21-89а14, від 18.09.2014 у справі №21-332а14, від 25.11.2014 у справі №21-461а14.

Оскільки ДФІ у Вінницькій області звернулася до суду з метою відшкодування завданих збитків, необхідно перевірити правильність обчислення їх розміру.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, якими керувався позивач, визначаючи розмір завданих відповідачем обласному бюджету збитків, та відповідно суми, яка підлягає у зв'язку з цим стягненню, суд зважає на таке.

ОКУ "ВОСПК" є лікувальним закладом, основною діяльністю якого є заготівля та переробка крові на компоненти, виготовлення з них препаратів для надання невідкладної допомоги на території Вінницької області.

Як зазначено в акті ревізії від 13.08.2013 № 04-13/12, відповідно до даних бухгалтерського обліку протягом 2012 року ОКУ "ВОСПК" надано платних медичних послуг з реалізації готової продукції в кількості 219,854 л та 654 дози, з яких компоненти крові складають 178,289 л (плазма заготовлена методом первинного фракціонування крові - 114,27 л, плазма заготовлена методом автоматичного плазмоферезу - 0,55 л,відмиті еритроцити - 3,977 л, еритроцитна маса - 52,453 л, АСП карантизований - 0,2 л), препарати крові - 41,565 л та 651 доза (імуноглобулін антистафілакоковий - 108 доза, альбумін - 46,9 л, імуноглобулін антирезусний - 120 дози, кріопреципітат сухий - 14 доз, полібіолін - 123 дози, стандартні сироватки - 0,065 л, імуноглобулін нормальний - 10 доз, кріопреципітат заморожений - 2 дози).

Позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 13 Бюджетного кодексу України, п.п. 20, 23 Порядку № 228 при наявності джерела покриття, а саме: надходження плати від реалізації зазначених компонентів та препаратів крові, відповідачем здійснено видатки на заробітну плату працівникам, які залучені до надання вказаної платної послуги, за рахунок коштів загального фонду, що призвело до незаконних видатків загального кошторису на загальну суму 45232,67 грн. та, як наслідок, до зайвих відрахувань до фондів соціального страхування на загальну суму 10261,35 грн. Загальна сума таких видатків, як зазначає позивач, становить 55494,02 грн. та підлягає стягненню в дохід обласного бюджету.

З такими висновками позивача суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України бюджет може складатися із загального та спеціального фондів.

Власні надходження бюджетних установ отримуються додатково до коштів загального фонду бюджету і включаються до спеціального фонду бюджету.

Власні надходження бюджетних установ використовуються (з урахуванням частини дев'ятої статті 51 цього Кодексу) на, зокрема, покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням послуг, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю (за рахунок надходжень підгрупи 1 першої групи).

Відповідно до п. 23 Порядку № 228 видатки спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов'язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов'язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду.

При цьому розпорядник бюджетних коштів здійснює коригування обсягів узятих бюджетних зобов'язань за загальним фондом кошторису для проведення видатків з цих зобов'язань із спеціального фонду кошторису відповідно до бюджетного законодавства.

Тобто, видатки на заробітну плату обчислюються та плануються у складі спеціального фонду залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів із застосуванням встановлених законодавством норм.

У разі, коли роботи виконуються госпрозрахунковими структурними підрозділами бюджетної установи або працівниками, зайнятими наданням цих послуг понад норми їх робочого часу, і відповідно підлягають оплаті за відпрацьований час, то за штатним розписом мають бути затверджені відповідні посади, які утримуються за рахунок спеціального фонду.

При виконанні робіт з надання відповідних послуг у межах норм робочого часу штатними працівниками, які утримуються за рахунок загального фонду (в разі неможливості виділити окремі структурні підрозділи для надання відповідних послуг), у спеціальному фонді можуть плануватися лише кошти на встановлення надбавок за складність та напруженість і на преміювання цих працівників відповідно до спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 № 308/519 "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення".

Працівниками ОКУ "ВОСПК", виплата заробітної плати яким проводилась за рахунок коштів загального фонду, платні послуги надавались в межах норм робочого часу та у самій ОКУ "ВОСПК" не має відокремлених структурних підрозділів, які надають платні послуги.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про донорство крові та її компонентів" порядок реалізації донорської крові, її компонентів та виготовлених з них препаратів спеціалізованими установами та закладами переливання крові, відповідними підрозділами закладів охорони здоров'я, зазначеними у частині першій статті 15 цього Закону, а також порядок реалізації препаратів, виготовлених з донорської крові та її компонентів суб'єктами підприємницької діяльності, зазначеними у частині другій статті 15 цього Закону, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. "а" п. 1 Порядку переробки і зберігання донорської крові та її компонентів, реалізації їх і виготовлених з них препаратів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 1998 р. № 920, відповідно до статей 15 та 17 Закону України "Про донорство крові та її компонентів" взяття, переробку і зберігання донорської крові та її компонентів, реалізацію їх і виготовлених з них препаратів здійснюють спеціалізовані установи і заклади переливання крові та відповідні підрозділи закладів охорони здоров'я, що перебувають у віданні МОЗ, інших центральних органів виконавчої влади та органів охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, які мають відповідну ліцензію, видану МОЗ. Ця діяльність провадиться на договірній основі між зазначеними установами, закладами, підрозділами та закладами охорони здоров'я з покриттям витрат за рахунок коштів відповідних бюджетів. У зазначених договорах обумовлюється також порядок проведення взаєморозрахунків та визначаються терміни їх здійснення.

Пунктом 7 Порядку переробки і зберігання донорської крові та її компонентів, реалізації їх і виготовлених з них препаратів визначено, що прибуток, одержаний установами, закладами, підрозділами, зазначеними у підпункті "а" пункту 1 цього Порядку, від реалізації донорської крові та її компонентів і виготовлених з них препаратів, спрямовується на фінансування програм розвитку донорства крові та її компонентів, удосконалення технологічної бази заготівлі, переробки та зберігання донорської крові та її компонентів і виготовлених з них препаратів, а також пропагування донорства.

Відтак, діючим законодавством України визначено цільове спрямування коштів, отримуваних установами переливання крові від реалізації крові та її компонентів, а саме: використання цих коштів на фінансування програм розвитку донорства крові та її компонентів, удосконалення технологічної бази заготівлі, переробки та зберігання донорської крові та її компонентів і виготовлених з них препаратів, а також пропагування донорства.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог. Крім того, суд звертає увагу на тому, що Вищий адміністративний суд України у рішенні від 21.03.2014 зазначив, що судами при розгляді справи правильно та повно встановлені фактичні обставини справи, однак при прийнятті рішення допущені порушення норм матеріального права, які призвели до помилки при постановленні судових рішень.

За наведених обставин в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

З урахуванням положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович