Справа № 761/22902/14-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про визнання дій та бездіяльності незаконними і неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва (далі - Відповідач, Управління) про:

- визнання незаконними дій Відповідача щодо застосування ним під час нарахування/перерахунку Позивачу пенсій положень Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів, якими у порушення та розріз, встановлених Конституцією України і Законами України вимог і норм, визначено значно менші розміри додаткової пенсії для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- визнання протиправною бездіяльності Управління щодо нарахування, перерахунку та виплати ОСОБА_2 недоотриманих сум додаткової пенсії, передбачених ст. 50 згаданого Закону;

- зобов'язання Відповідача здійснити нарахування, перерахунок та виплату

- зобов'язання Управління здійснити нарахування, перерахунок та виплату додаткової пенсії Позивача на підставі, у порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2005 року до моменту винесення рішення по даній справі, де розмір пенсії за віком визначається у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, без урахування приписів Бюджетних законів та підзаконних нормативно-правових актів;

- зобов'язання Відповідача перераховувати у подальшому ОСОБА_2 визначений ст. 50 згаданого Закону розмір додаткової пенсії, у зв'язку зі збільшенням прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідної групи осіб, починаючи з дня встановлення нового розміру, а також вчасно виплачувати належні йому пенсію;

- зобов'язання стягнути з Управління у порядку негайного виконання, передбаченого ст. 256 КАС України, на користь Позивача суму боргу за пенсійними виплатами, що виникла за весь період невиконання вимог Законів України щодо нарахування та перерахунку пенсій ОСОБА_2, передбачених ст. 50 вищезазначеного Закону.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року, позовні вимоги за період з 01.01.2005 року по 27.01.2014 року залишено без розгляду.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2015 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Управління щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 додаткової пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; визнано протиправною бездіяльність Відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати Позивачу недоотриманих сум додаткової пенсії, передбачених статтями 49, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язано Управління призначити, порахувати та виплатити Позивачу щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі не нижче 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дотриманням правових позицій ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 28.01.2014 року по 02.08.2014 року за виключенням проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи в судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи (а.с. 16) та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с. 15).

Як встановлено судом першої інстанції, 08.02.2015 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив, зокрема, провести призначення, перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду 2 групи у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Управлінням було відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви, про що повідомлено Позивача листом від 03.03.2014 року №К-60/09. У листі також зазначено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у Відповідача як одержувач пенсії по ІІ групі інвалідності, розмір якої з 01.01.2014 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2011 року № 1210 складає 9 490,00 грн., у тому числі 379,60 грн. - додаткова пенсія.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 49, 50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», а також ряду приписів інших нормативно-правових актів, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність дій Відповідача щодо нарахування та виплати державної та додаткової пенсій у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не містив положень щодо виплати у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року пенсії відповідно до ст. 50 зазначеного Закону у порядку та розмірах, встановлених КМ України.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За змістом ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам IІ групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

На виконання делегованих повноважень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року № 1210, якою передбачено мінімальний розмір пенсії для постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Однак, як вбачається зі змісту Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», до останнього були внесені зміни Законом від 31.07.2014 № 1622-VII (який набрав чинності 03.08.2014 року) та доповнено Прикінцеві положення пунктом 6-7, згідно якого приписи, зокрема, ст. 50 Закону у 2014 році застосовуються у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин у період з 01.01.2014 року по 03.08.2014 року чинним законодавством не передбачено виплати пенсій, визначених ст. ст. 50, 54 Закону у розмірі, визначеному КМ України, а тому позовні вимоги за період з 28.01.2014 року по 02.08.2014 року включно підлягають задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність виплати Відповідачем додаткової пенсії ОСОБА_2 у період з 28.01.2014 року по 02.08.2014 року в порядку та розмірах, визначених постановою КМ України від 23.11.2011 року № 1210.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.12.2014 року у справі № К/800/67137/14 та в ухвалі від 08.12.2014 року № К/800/62628/14.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включається мінімальний розмір пенсії за віком.

Крім того, положеннями ст. 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Оскільки будь-яким іншим законом, крім Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії не встановлений, колегія суддів приходить висновку про відсутність правових підстав для застосування будь-якої іншої величини, ніж встановлена названим Законом, для розрахунку Позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про визнання дій та бездіяльності незаконними і неправомірними та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.