Справа № 2а-5069/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-5069/11 Головуючий у 1-й інстанції: Андрейчук Т.В. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2011 року та постанову Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії за віком у відповідності до ст. ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2011 року адміністративний позов в частині вимог за період з 14.06.10 по 19.02.11 залишено без розгляду.

На вказану ухвалу суду позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та задовольнити її позов в повному обсязі.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2011 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та задовольнити її позов в повному обсязі.

Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження окремих категорій адміністративних справ. Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є імперативною нормою, встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Проте, частиною другою цієї статті, передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Водночас, зазначені у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у частині першій ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостій цієї статті.

Тому порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2011 року та постанову Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2011 року не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обговорюючи правомірність висновків суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали від 29 серпня 2011 року, колегія суддів зважає на наступне.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 в частині вимог про визнання протиправними дій та зобов'язання проведення перерахунку і виплати пенсії за віком за період з 14.06.10 по 19.02.11, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, а тому застосував в цій частині положення ч. 1 ст. 100 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положенням ч.1 ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як свідчать матеріали даної справи, з даним позовом позивач звернулася 19.08.11, у той час як у вимогах просить визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати останнього провести перерахунок і виплату пенсії згідно ст. ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік, починаючи з 14 червня 2010 року.

Зважаючи на те, що позивачем не подавалося клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів та не зазначено поважності причин пропуску даного строку, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення даного позову без розгляду в частині вимог за період з 14.06.10 по 19.02.11.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Що стосується правомірності висновків суду першої інстанції при ухваленні постанови від 06 жовтня 2011 року, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

Зазначена редакція ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є чинною після визнання неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 змін, внесених підпунктом «а» підпункту 10 пункту 35 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. №107-VI до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 40 зазначеного Закону, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Скасовані зміни надавали можливість перераховувати пенсію із заробітної плати за періоди страхового стажу, що зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

З відновленої (діючої) норми абзацу 3 частини 4 статті 42 зазначеного Закону вбачається, що перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

Тобто, правила частини першої статті 40 при перерахунку пенсії застосовуються виключно з метою визначення періоду страхового стажу, за який може бути обчислена заробітна плата (дохід).

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» у редакції, що діяла до 01.01.2008 року, у формулі визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії зазначено, що показник Зс - це середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії.

На вказаний показник є посилання лише у формулі, передбаченій для визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії. Посилання на нього у статті, яка передбачає порядок та підстави перерахунку пенсії, - відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що під час перерахунку пенсії величина середньої заробітної плати (доходу) враховується та, яка використовувалася під час призначення пенсії, тобто це - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії (абзац четвертий частини другої статті 40 Закону № 1058-IV).

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 березня 2012 року (справа №21-62а12), від 21 березня 2012 року (справи №№ 21-456а11, 21-2а12, 21-9а12).

Отже, правові підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік, відсутні.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова Оболонського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2011 року ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, визнавши, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2011 року та постанову Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2011 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2011 року та постанову Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.