Справа № 561/254/15-а
Суддя: Снітчук Р.М.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Справа № 561/254/15-а

Зарічненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Снітчук Р.М.

при секретарі Расевич Г.І.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Зарічне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання дій протиправними, визнання незаконною постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 22 червня 2011 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-2290/2009, виданого на підставі постанови Зарічненського районного суду Рівненської області від 29.10.2009 року, якою зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області провести йому перерахунок державної пенсії з 22.05.2008 по 28.01.2009 року відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з послідуючим перерахунком розміру вказаної пенсії, а з 29.01.2009 року - відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по другій групі інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з послідуючим перерахунком розміру вказаної пенсії, в зв'язку зі змінами розміру мінімальної пенсії за віком та провести виплату. Просить також зобов'язати відповідача винести постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання зазначеного виконавчого документу.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з листопада 2011 року зазначене судове рішення не виконується, пенсія у визначеному ним розмірі йому не виплачується. Вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 22 червня 2011 року з примусового виконання цього судового рішення є передчасною і незаконною, оскільки фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом не відбулося.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнив заявлені вимоги, просив визнати дії державного виконавця при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2011 року протиправними, зазначену постанову незаконною та зобов'язати відповідача відновити виконавче провадження, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому вказує на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. При цьому покликається на те, що позивачем пропущено строк оскарження зазначеної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, яка відповідно до книги вихідної кореспонденції відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Рівненській області за 2011 рік була направлена стягувачу 22.02.2011 року за вихідним № 3076. Вказує, що державним виконавцем 22.06.2011 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». У зв'язку із закінченням у 2011 році зазначеного виконавчого провадження 27.02.2015 року згідно з актом про вилучення виконавчих проваджень було проведено його знищення.

Заслухавши пояснення позивача, враховуючи заперечення відповідача проти позову та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими частково і такими, що підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2009 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області провести перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 з 22.05.2008 по 28.01.2009 року відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з послідуючим перерахунком розміру вказаної пенсії, а з 29.01.2009 року - відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по другій групі інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з послідуючим перерахунком розміру вказаної пенсії, в зв'язку зі змінами розміру мінімальної пенсії за віком та провести виплату.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 06 липня 2010 року.

На підставі цього судового рішення 06 серпня 2010 року Зарічненським районним судом Рівненської області було видано позивачу виконавчий лист № 2а-2290, який був ним звернений до примусового виконання до відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Рівненській області. 20.08.2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного виконавчого документу, що не заперечується і самим відповідачем, враховуючи його роз'яснення, викладені в адресованому позивачу листі № К-690-02 від 05 січня 2015 року.

Разом з тим, у цьому ж листі відповідач зазначив, що у зв'язку з відсутністю вказівки у резолютивній частині виконавчого документа на те, що нарахування та виплату державної пенсії ОСОБА_1 слід проводити в подальшому, управлінням Пенсійного фонду України в Зарічненському районі здійснено нарахування пенсії та проведено її виплату позивачу з дати, вказаної у виконавчому документі, по дату винесення рішення судом. При цьому вважає, що рішення суду виконане в повному обсязі, тому відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження в Україні» 22.06.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, існування оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2011 року, винесеної державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Рівненській області з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження в Україні» визнається сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З довідок управління Пенсійного фонду в Зарічненському районі № 1131/05 від 17.11.2014 року, № 1171/05 від 02.12.2014 року вбачається, що на виконання рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2009 року ОСОБА_1 відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проведено перерахунок пенсії з 22.05.2008 по 28.01.2009 року як інваліду третьої групи в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та з 29.01.2009 року по 31.12.2010 року по другій групі інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, які нараховано та виплачено в грудні 2010 року в сумі 112457 грн. 06 коп. З 01.01.2011 по 31.10.2011 року пенсія нараховувалася та виплачувалася в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з послідуючим перерахунком у зв'язку зі змінами розміру мінімальної пенсії за віком (01.01.2011-31.03.2011 по 6150 грн., 01.04.2011-30.09.2011 по 6264,80 грн., 01.10.2011-31.10.2011 по 6428,80 грн.).

З 01 листопада 2011 року виплата пенсії позивачу у розмірі, визначеному зазначеним судовим рішенням припинилася. З листа управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі від 17.11.2014 року № 3118/05 вбачається, що зазначені виплати не проводяться у зв'язку з відсутністю коштів, передбачених Державним бюджетом України на виплату пенсій за судовими рішеннями.

З наведеного вбачається, що у відповідача відсутні підстави покликатися на те, що у виконавчому документі не зазначено обов'язку управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 в подальшому, оскільки зміст виконавчого документу відповідає резолютивній частині судового рішення.

Ст. 124 Конституції України гарантує, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У свою чергу, державний виконавець, отримавши повідомлення Управління Пенсійного фонду України у Зарічненському районі про нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії у розмірі 112457 грн. 06 коп. на підставі розпорядження від 27.10.2010р. № 119203, зіславшись на п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження в Україні» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, вважаючи, що судове рішення виконане в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Однак, суд вважає, що державним виконавцем не в повній мірі, в межах наданих йому законодавцем повноважень, вчинено всі необхідні дії для повного виконання судового рішення, яким було зобов'язано пенсійний орган провести позивачу не тільки перерахунок пенсії за відповідні періоди, але й проводити такий перерахунок та виплату в майбутньому, у зв'язку зі змінами розміру мінімальної пенсії за віком.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження в Україні».

Згідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження в Україні» державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження в Україні» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, аналізуючи зміст судового рішення, суд вважає, що фактичне виконання виконавчого документу в даному випадку не відбулося, оскільки виплата позивачу перерахованих коштів у розмірі, визначеному рішенням суду, з 01 листопада 2011 року не проводиться.

Відповідно до резолютивної частини судового рішення, судом була ухвалена постанова зобов'язального характеру, яка не передбачає можливості звернення стягнення на майно чи кошти боржника. У той же час, застосування державним виконавцем положень п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження в Україні», як підстави закінчення виконавчого провадження, можливе лише при виконанні рішень майнового характеру, зокрема, про стягнення грошових коштів або про звернення стягнення на майно. При цьому, державним виконавцем закінчено виконавче провадження у зв'язку з виплатою коштів.

Крім того, суд вважає, що державним виконавцем, з метою повного виконання судового рішення не вжито всіх, передбачених ст. 75, 89 цього ж Закону заходів до боржника у виконавчому провадженні, для фактичного виконання рішення.

Доказів того, що державним виконавцем проведено всі вказані процесуальні дії суду не надано, що свідчить про передчасність та безпідставність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про безпідставність та необгрунтованість заявлених позовних вимог.

При цьому слід зазначити, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України. Дана позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 29.06.2004 року у справі «Півень проти України» вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п.35).

У зв'язку з наведеним суд вважає, що у державного виконавця під час виконання вказаної постанови суду не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження в Україні», оскільки рішення суду фактично не виконане. Тому суд приходить до висновку про протиправність його дій при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2011 року та незаконність зазначеної постанови.

Покликання відповідача на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду для оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2011 року не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не спростовано того, що про її існування позивач дізнався лише 13.01.2015 року, після отримання листа Головного управління юстиції у Рівненській області від 05.01.2015 року.

Ухвалою суду від 22 квітня 2015 року зазначений строк позивачу поновлено.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання протиправною постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження в Україні" у разі, якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа Зарічненського районного суду Рівненської області № 2а-2290 від 06.08.2010 року, є такими, що не підлягають до задоволенню, так як задоволення зазначених позовних вимог призвело б до втручання у дискреційні повноваження органу державної влади з порушенням принципів, закріплених у ст. 2 КАС України.

Крім того, спосіб, у який суд задовольняє позовні вимоги, передбачає здійснення відповідачем правомірних дій з виконання вказаного вище виконавчого провадження та повною мірою відновлює порушені права позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 46, 124 Конституції України, п. 35 Рішення Європейського Суду з прав людини від 29.06.2004 року "Півень проти України", ст. 11, 49, 51, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження в Україні», п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", ст. 6-12, 14, 71, 159-163, 181, 255 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання дій протиправними, визнання незаконною постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 20951144 від 22.06.2011 року.

Визнати незаконною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про закінчення виконавчого провадження № 20951144 від 22.06.2011 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Житомирского апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Снітчук Р.М.