Справа № 804/9883/14
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"11" березня 2015 р. справа № 804/9883/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровськ апеляційну скаргу Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року у справі № 804/9883/14 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В., третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2014 року ОСОБА_3 (далі - позивачка) звернулась до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. (далі - відповідач), третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, в якому просила:

- скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 9471785 від 25.12.2013р.;

- зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 47,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., яка складається з: 1-а кімната 17,1 кв.м., 2-а кімната 10,4 кв.м., кухні площею 7,7 кв.м., вбиральні (сполученої) 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., коридору 3,0 кв.м., 1,8 кв.м., вбудованої шафи 0,З кв.м., лоджією 4,0 кв.м., за ОСОБА_3, шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних відомостей;

- зобов'язати відповідача оформити та видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 47,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., яка складається з: 1-а кімната 17,1 кв.м., 2-а кімната 10,4 кв.м., кухні площею 7,7 кв.м., вбиральні (сполученої) 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., коридору 3,0 кв.м., 1,8 кв.м., вбудованої шафи 0,З кв.м., лоджією 4,0 кв.м., за ОСОБА_3.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» № 9471785 від 25.12.13.; зобов'язано Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. провести на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2012р. державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, 23.08.09р.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказував, що в супереч п.20 Порядку ведення Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року не містить в резолютивній частині необхідні для державної реєстрації відомості щодо об'єкту нерухомого майна, а саме: площа об'єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова).

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскарженого рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року у цивільній справі № 2/422/1435/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Дніпропетровської міської ради, треті особи - ОСОБА_6, Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Дніпропетровської міської ради, треті особи - ОСОБА_6, Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені: визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказане рішення суду від 29.02.12 набрало чинності 13.03.12 (а.с. 12).

12 грудня 2013 року позивачка подала заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер 4492621) для проведення державної реєстрації права власності на 1/3 частину згаданої квартири на підставі рішення Ленінського районного суду від 29.02.12р..

Як вбачається з картки прийому заяви № 8984052, до заяви позивачем були додані, зокрема рішення суду від 29.02.12 та технічний паспорт, виданий 03.12.13р. (а.с.13). Вказана заява позивачки на виконання Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.13 №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», зареєстрована в Мінюсті 02.04.13 за №534/23066, була передана для розгляду до Державної реєстраційної служби України.

25 грудня 2013 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 9471785 (а.с. 11).

За змістом зазначеного рішення, підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно була відсутність в поданому заявником рішенні суду від 29.02.12, технічних характеристик об'єкта, який підлягає державній реєстрації.

Позивачка, вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, звернулася до суду з вимогами про його скасування та зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири та видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в поданому позивачкою до заяви судовому рішенні чітко визначена частина квартири, право власності на яку набула позивачка, а відсутність технічних характеристик в судовому рішенні не є підставою для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, що свідчить про необхідність задоволення позову в частині, шляхом скасування оскарженого рішення та зобов'язання здійснити прав власності.

Проте, колегія суддів вважає необґрунтованим такий висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з п.2 ст.9 Закону № 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

У відповідності з ч.1 ст.24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Зміст зазначених правових норм вказує на те, що державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою зокрема фактів переходу прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою для переходу права власності зокрема може бути судове рішення, яке набрало законної сили. Проте, вказане рішення суду не може носити безумовний характер, оскільки, після подання документів для здійснення реєстрації права власності, державний реєстратор перевіряє їх на відповідність закону та відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 20 порядку введення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості: тип об'єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); призначення об'єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); площу об'єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); відомості про складові частини об'єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об'єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов'язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю); адресу об'єкта нерухомого майна;підстава для внесення запису про нерухоме майно: назва рішення;дата формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу.

Отже, обов'язковою умовою для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно є зокрема наявність відомостей, які відображають технічну інформацію стосовно такого нерухомого майна.

Відсутність документу, у якому зазначені технічні відомості про нерухоме майно та конкретну частку квартири яка належить позивачці, та частини які є спільною власністю, унеможливлює законного здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зокрема на підставі рішення суду, оскільки в такому випадку державний реєстратор здійснює свої повноваження щодо проведення державної реєстрації за відсутності відомостей, які мають обов'язковий характер.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року у справі № 804/9883/14 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» № 9471785 від 25.12.13. та зобов'язання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. провести на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.12 державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1..

В цій частині у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року у справі № 804/9883/14 - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак