Справа № 750/3241/14
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/3241/14 Головуючий у 1-й інстанції: Коверзнев В.О. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

29 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Борисюк Л.П.,

Петрика І.Й.,

при секретарі Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2015 року, прийняту за наслідком розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов"язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26.02.2015 на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігіова від 26.05.2014 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надіслало до Деснянського районного суду м. Чернігова письмовий звіт.

За наслідком розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 року, з урахуванням вимог постанови суду від 26.05.2014 року, Деснянський районний суд м. Чернігова в ухвалі від 06 квітня 2015 року ухвалив:

- вважати невиконаною Головним управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії, з урахуванням вимог постанови суду від 26.05.2014 року;

- встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області новий місячний строк для виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 року, ухваленої в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії, з урахуванням вимог постанови суду від 26.05.2014 року, який обчислюється з дня набрання цією ухвалою суду законної сили;

- накласти на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_4 (службова адреса: АДРЕСА_1) штраф за невиконання постанови суду від 24.04.2009 року, ухваленої в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії, з урахуванням вимог постанови суду від 26.05.2014 року, в розмірі 12180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят) грн.;

- половину стягнутої з начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_4 (службова адреса: АДРЕСА_1) суми штрафу в розмірі 6090 (шість тисяч дев'яносто) грн.. виплатити ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2), а іншу половину суми штрафу в розмірі 6090 (шість тисяч дев'яносто) грн. - зарахувати до Державного бюджету України.

Не погоджуючись з ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2015 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала ухвалена в порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Деснянського районного суду міста від 26.05.2014, яка вступила в законну силу 29.01.2015 року, задоволено заяву ОСОБА_3 про здійснення судового контролю за виконанням постанови цього ж суду від 24.04.2009 року. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нарахування і виплати ОСОБА_3 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі меншому ніж встановлено постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 року - 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2012 року; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплачувати ОСОБА_3 з 01.01.2012 року щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі, встановленому постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 року - 50% мінімальної пенсії за віком, розрахованому із застосовуванням положень частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надати Деснянському районному суду м. Чернігова письмовий звіт про виконання постанови Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2009 року в місячний строк з дня набрання цією постановою законної сили.

На виконання постанови суду від 26.05.2014 року відповідач надіслав письмовий звіт, з якого вбачається, що ним здійснено перерахунок розміру пенсії позивача за період з 01.01.2012 року по 02.08.2014 року включно, внаслідок чого донараховано 5519 грн. 04 коп., які позивачеві до цього часу не виплачено.

Роблячи висновок про невиконання Головним управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 року, з урахуванням вимог постанови суду від 26.05.2014 року, що фактично є підставою для встановлення йому нового строку для їх виконання та накладення штрафу штраф за невиконання постанови суду, Деснянський районний суд м. Чернігова виходив з того, що відповідач нараховані на підставі постанови суду грошові кошти в сумі 5519 грн. 04 коп. позивачеві не виплатив. Крім того, в порушення постанов суду від 24.04.2009 року та від 26.05.2014 року, починаючи з 03.08.2014 року відповідач без будь-яких правових підстав самовільно здійснив перерахунок пенсії позивача і почав виплачувати її в меншому розмірі.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодитись не може, зважаючи на наступне.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2009 (набрала законної сили 21.07.2011) визнано за позивачем право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), інваліду ІІІ, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_3, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з травня 2008 року (Т. 1а.с. 35-36, 64-66).

Ухвалою цього ж суду від 20.09.2011 (набрала законної сили 28.03.2013) роз'яснено, що виплата позивачеві додаткової пенсії у визначеному в постанові суду від 24.04.2009 року розмірі повинна здійснюватися з 22 травня 2008 року. При обчисленні додаткової пенсії ОСОБА_3 необхідно застосовувати положення частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В період з 23 липня по 31 грудня 2011 року включно розмір додаткової пенсії ОСОБА_3 повинен визначатися виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06.07.2011 №745 (Т.1 а.с.74-76, 116).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2014( набрала законної сили 29.01.2015) заяву ОСОБА_3 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нарахування і виплати ОСОБА_3 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі меншому ніж встановлено постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2009 року - 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2012 року. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплачувати ОСОБА_3 з 01.01.2012 року щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі, встановленому постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2009 року - 50% мінімальної пенсії за віком, розрахованому із застосовуванням положень частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надати Деснянському районному суду міста Чернігова письмовий звіт про виконання постанови Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.04.2009 року в місячний строк з дня набрання цією постановою законної сили (Т.2 а.с.9-12, 43-45).

Даючи правову оцінку обставинам справи з урахуванням положень статей 14, 255 КАС України, статті 124 Конституції України, якими встановлено обов'язковість судових рішень, суд апеляційної інстанції зазначає, що для правильного вирішення спірного питання в даній справі суду необхідно, по перше, надати правову оцінку діям відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії позивача, починаючи з 03.08.2014 року. По-друге, встановити наявність підстав для накладення штрафу на керівника відповідача за невиконання постанов суду від 24.04.2009 року та від 26.05.2014 року.

Вирішуючи спірне питання в частині надання оцінки діям відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії позивача починаючи з 03.08.2014 року, колегія суддів зважає на наступне.

За приписами ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІII групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 3 статті 116 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією зазначених законів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету.

Також, статтею 7 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна система України ґрунтується на принципі збалансованості, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету повинні відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період.

Таким чином, бюджетні призначення на виплату пенсій, визначених у інших розмірах, ніж ті, що встановлені постановами Кабінету Міністрів України відсутні.

Законом України від 31.07.2014 року № 1622-VIІ (набрав чинності 03.08.2014 року) «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67 та встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто, в тому числі, і норми та положення ст. 50 зазначеного Закону, з яких виходив суд при прийнятті постанов від 24.04.2009 року та від 26.05.2014 року та правомірність невиконання яких після 03.08.2014 по суті є спірним в даній справі, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Зазначений Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (із змінами внесеними Законом України від 31.07.2014 року № 1622-VIІ) є чинним та неконституційним не визнавався.

Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлений постановою Кабінетом Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року № 112).

З наведеного вбачається, що станом на 03.08.2014 механізм нарахування пенсії заявнику, встановлений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції до 28.12.2007 року), відповідно до норм якого постановами Деснянського районного суду м. Чернігова було зобов'язано відповідача здійснювати перерахунок та виплату пенсії останньому, був змінений Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (в редакції Закону України від 31.07.2014 року № 1622-VIІ).

Як вбачається з звіту та не заперечується сторонами, перерахунок позивачу згідно постанов суду від 24.04.2009 року та від 26.05.2014 року до набрання чинності вказаних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (в редакції Закону України від 31.07.2014 року № 1622-VIІ) (до 03.08.2014 року) здійснено.

Зміна ж механізму нарахування пенсії позивачу з серпня 2014 року була здійснена УПФУ саме у зв'язку з набранням чинності Закону України від 31.07.2014 року № 1622-VIІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Тобто, вказані дії відповідача не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішення суду, а обумовлені саме законодавчими змінами щодо порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та здійснені, в тому числі, з урахуванням вимог постанов Деснянського районного суду м. Чернігова суду від 24.04.2009 року та від 26.05.2014 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Аррас та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_5 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейського суду з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 19.03.2013 по справі № 21-53а13 та 05.11.2013 по справі № 21-293а13, які є обов'язковим для застосування судами, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

З урахуванням встановлених обставин, наведених вище норм матеріального права та правових висновків Європейського Суду з прав людини, Конституційного Суду України та Верховного Суду України, дії ГУПФ з нарахування позивачу з серпня 2014 року пенсії відповідає законодавству, чинному на момент такого нарахування і виплати, а тому є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, оскільки зміна механізму нарахування пенсії позивача з серпня 2014 року здійснена ГУПФУ саме у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (в редакції Закону України від 31.07.2014 року № 1622-VIІ) та така зміна механізму нарахування пенсії позивачу не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішень суду, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо недотримання пенсійним органом постанов суду від 24.04.2009 року та від 26.05.2014 року, оскільки останній, без будь-яких правових підстав, починаючи з 03.08.2014 самовільно здійснив перерахунок пенсії позивача і почав виплачувати її в меншому розмірі - є помилковим

Відповідно до частин 1, 2 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконанню судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Тобто, для того, щоб вирішити питання про накладення штрафу, суддя повинен встановити, що постанова суду не виконана (повністю чи частково), з'ясувати причини невиконання та встановити посадову особу, відповідальну за виконання постанови.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2014 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 року ОСОБА_3, 20.02.2015 проведено розрахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особі, віднесеній до 1 категорії, інваліду 3 групи відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 01.01.2012 по 02.08.2014 та нарахована доплата різниці в пенсії в сумі 5519 грн. 04 коп., яка направлена на додаткову відомість.

25.02.2015 за №1392/10 на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2014 року головним управлінням надіслано письмовий звіт, у якому прописано процес розгляду справи та виконання судового рішення із зазначенням причин, через які неможливо повністю виконати рішення суду.

Тобто, Головним управлінням звіт про виконання рішення суду був наданий в встановлені строки.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що головним управлінням та ОСОБА_4, як керівником головного управління, вчинено всі можливі дії для виконання рішення суду, а рішення суду не виконано належним чином з незалежних від головного управління підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, виплата нарахованої пенсії не здійснена, у зв'язку з відсутністю коштів, оскільки вони не є власністю ПФУ та не знаходяться на його рахунках.

Відповідно до ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, невиконання судового рішення а частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості, виконати судове рішення

Аналогічна правова викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України, від 18.03.2015 у справі №К/800/93/15.

Крім того, судом апеляційної інстанції звернуто увагу, що в ухвалі Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.05.2013 року, яка набрала законної сили, відмовляючи у задоволенні заяви Головного управління юстиції у Чернігівській області про зміну способу та порядку виконання постанови суду від 24.04.2009 року (за виконанням якої встановлено судовий контроль постановою від 26 травня 2014 року) суд зазначав, що "по справі встановлено, що неможливість виконання постанови суду від 24.04.2009 року пов'язано із відсутністю фінансування витрат на виплату пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, з Державного бюджету України. За таких обставин ухвалення судового рішення про стягнення нарахованої позивачеві суми з відповідача призведе до порушення прав інших пенсіонерів".

Однак, накладаючи штраф на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_4, суддя першої інстанції, у порушення вимог Кодексу адміністративного судочинства України, не встановив всіх фактичних обставин справи, зокрема, не встановив посадову особу, відповідальну за виконання постанови, не перевірив, чи добросовісно діяла ця особа, чи є винною така особа, чи підлягає притягненню до відповідальності у вигляді накладення штрафу та чи не є таке притягнення передчасним.

Крім того, судом апеляційної інстанції взято до уваги, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 квітня 2015 року у справі К/800/8836/15 зупинено виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 травня 2014 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники Головного управління просили суд скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2015 року та прийняти нову про відмову у накладенні штрафу.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно п. 6 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу. В той же час, п. 3 ч. 1 вказаної статті визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Враховуючи специфіку інституту судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах (зокрема, встановлення строку подачі звіту, здійснення контролю за дотриманням строку та застосування наслідків неподання звіту), колегія суддів зазначає, що такий контроль не може здійснюватися апеляційним судом за результатами апеляційного перегляду, натомість повинен здійснюватися судом, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, тобто Деснянським районним судом м. Чернігова, з врахуванням наведених обставин та приписів ст. 267 КАС України.

Враховуючи, що ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2015 року прийнята з порушенням вимог чинного законодавства та без врахування фактичних обставин справи, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст. 160, 199, 204, 203, 205, 206 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2015 року - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2015 - скасувати.

Справу №750/3241/14 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов"язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.04.2015

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: Л.П. Борисюк

І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.