Справа № 2а/0370/1686/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

22.04.2015р. м. Київ К/800/32732/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Маслія В.І.,
Мороза В.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Волинського обласного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 23.02.2012 № 03-040-14-14/1603 в частині та вжиття заходів щодо відшкодування збитків, за касаційною скаргою Волинського обласного центру зайнятості на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 7 липня 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У червні 2012 року Волинський обласний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Державної фінансової інспекції у Волинській області №03-040-14-14/1603 від 23.02.2012 в частині відшкодування збитків, та вжиття заходів щодо відшкодування збитків.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 7 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Волинський обласний центр зайнятості, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи Контрольно-ревізійного управління у Волинській області на четвертий квартал 2011 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Волинського обласний центр зайнятості за період з 01.01.2009 по 01.10.2011, про що складено акт №040-24/001 від 17.01.2012 про виявлені порушення.

На цій підставі Державною фінансовою інспекцією у Волинській області складено вимогу № 03-040-14-14/1603 від 23.02.2012, у якій від позивача з урахуванням позовних вимог вимагалось:

вжити заходи щодо відшкодування завищеної вартості виконаних робіт з будівництва Рожищенського РЦЗ в сумі 210272,84 грн.;

вжити заходи щодо відшкодування завищеної вартості робіт з виготовлення проектно-кошторисної документації на проведення робіт, виконуваних за межами ділянки будівництва Рожищенського РЦЗ в сумі 26922,00 грн.;

вжити заходи щодо відшкодування збитків в сумі 435 461,12 грн. спричинених не об'єктивною оцінкою тендерних пропозицій учасників та неправомірним вибором переможців торгів при проведенні тендерних процедур за закупівлю робіт з будівництва районних центрів зайнятості в смт Іваничі та смт Щацьк.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з наявності порушень з боку позивача вимог Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 17.10.2008, Правил визначення вартості будівництва, затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 174 від 27.08.2000, Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з мотивами судів попередніх інстанції, за яких вони прийшли до вказаного висновку, з огляду на наступне.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими державній фінансовій інспекції надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення (повернення коштів).

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог, проте з інших викладених судом касаційної інстанції вище підстав.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Волинського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 7 липня 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: