Справа № 826/18120/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, за участю третьої особи: ОСОБА_3 про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві про скасування рішення від 09.09.2014 року №15678505 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований: АДРЕСА_1 за позивачем.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2015 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В засідання з'явились учасники процесу.

Представник апелянта наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги та скасуванні оскаржуваного рішення.

Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав вірну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зі змісту рішення Народного суду Московського р-ну міста Києва від 27.10.1965 вбачається, що рішенням Народного суду від 26.06.1965 будинок за адресою: АДРЕСА_1 розділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 частини кожному.

Рішенням Народного суду Московського р-ну міста Києва від 27.10.1965 визначено порядок користування будинком між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Будинок має загальну площу 119,1 кв. м. та житлову площу 59,6 кв.м.

ОСОБА_5 отримала в користування квартиру НОМЕР_1, а ОСОБА_4 отримав в користування квартиру НОМЕР_2 зазначеного будинку.

ОСОБА_5 провела відчуження належної їй частки будинку на користь ОСОБА_3, а саме: 1/2 вказаного будинку (квартира НОМЕР_1) загальною площею 60,1 кв. м. та житловою площею 31,6 кв.м.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 30.09.2013 за позивачем визнано право власності за правом спадкування на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_2 успадкувала 1/2 частину будинку, що належав ОСОБА_6

Вказана частка складається з квартири НОМЕР_2, загальною площею 59,0 кв. м. загальної площі будинку та 28,0 кв. м. житлової площі, до складу якої входять приміщення: 2-1 кухня площею 7,0 кв.м.; 2-2 санвузол площею 3,0 кв. м.; 2-3 житлова кімната площею 17,9 кв.м.; 2-4 житлова кімната площею 10,1 кв. м.; приміщення мансарди І коридор площею 7,3 кв.м.; приміщення мансарди II допоміжне площею 13,7 кв. м.

04.09.2014 року представник позивача звернувся до Реєстраційної служби Головного управління у місті Києві із заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана заява була зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.09.2014 року за реєстраційним номером НОМЕР_3, що підтверджується карткою прийому заяви №15575040.

До заяви про реєстрацію прав та їх обтяжень представник надав, зокрема, копію рішення Солом'янського районного суду від 30.09.2013 року №2-5163/13 та технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок НОМЕР_4.

За результатом розгляду даних документів, відповідач прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09.09.2014 року №15678505, посилаючись на те, що господарська будівля літера «Е» використовується під житло і є самочинно зведеним об'єктом не введеним в експлуатацію. Державна реєстрація права на такий об'єкт буде проведена після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Вважаючи протиправним вказане рішення відповідача, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації.

Таким чином, державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Станом на дату подання позивачем заяви про реєстрацію прав та їх обтяжень, процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна здійснювалась відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок №868).

Згідно з пунктом 8 Порядку №868 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Пунктом 15 Порядку №868 встановлено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком (пункт 36 Порядком №868).

У відповідності до п. 37 Порядку №868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Передбачені наведеним пунктом Порядку №868 документи, були надані позивачем разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зокрема: копія рішення Солом'янського районного суду від 30.09.2013 року №2-5163/13 та технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок НОМЕР_5, що підтверджується карткою прийому заяви №15575040 від 04.09.2014 року.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи та пояснень представників сторін, колегією суддів також встановлено, що причиною відмови позивачу у здійсненні реєстрації його речового права стало відображення у технічному паспорті відомостей про самочинне будівництво господарської будівлі літ. «Е», прибудова літ. «а1», мансарда літ. «над А» і наявність примітки: «Конфігурація та площа земельної ділянки підлягають уточненню за висновком головного правління Держземагентства у м. Києві. Господарська будівля літер «Е» використовується під житловий будинок під житло».

З пояснень представника позивача, наданих під час судового розгляду справи, вбачається, що самочинне будівництво господарської будівлі літ. «Е» здійснене ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка перебуває в його користуванні. Позивач не має відношення до даного будівництва і не зобов'язана вчиняти дії щодо введення такого самочинного будівництва в експлуатацію.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (частина 4 статті 357 Цивільного кодексу України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції добудова, яка є самочинним будівництвом, здійснена ОСОБА_3 на земельній ділянці, яка перебуває в його користуванні, та така добудова є його власністю, згідно положень законодавства. ОСОБА_2 не може розпоряджатися зазначеною добудовою та факт самочинного будівництва, здійсненого ОСОБА_3, не може перешкоджати праву позивача розпоряджатись її часткою у спільній власності, в тому числі реєструвати право власності та цю частку.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача від 09.09.2014 року №15678505 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та наявність підстав для зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований: АДРЕСА_1 за позивачем.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно задоволення позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, за участю третьої особи: ОСОБА_3 про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, тобто з 28.04.2015 року, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

А.Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 28.04.2015 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.