Справа № 825/1039/15-а
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року Чернігів Справа № 825/1039/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Ул'яничеві М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Прилуцького міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення матеріального забезпечення на випадок безробіття, -

В С Т А Н О В И В:

Прилуцький міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача незаконно виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття в розмірі 2070,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач перебував на обліку в Прилуцькому міськрайонному центрі зайнятості з 07.07.2014 по 16.01.2015, як безробітний, та отримував допомогу по безробіттю. Під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення було встановлено, що відповідач, в період перебування на обліку як безробітний, також перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агрікор Холдинг». Тобто, відповідач приховав факт свого відношення до категорії зайнятого населення, в зв'язку з чим йому незаконно була виплачена допомога по безробіттю в розмірі 2070,72 грн., яку в добровільному порядку не повернуто відповідачем.

Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача та про підтримання позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заперечення на позовну заяву не надав.

Відповідно до положень статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних в ній доказів.

Фіксування судового засідання, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.07.2014 відповідач звернувся з заявою до позивача, в якій просив надати статус безробітного, при цьому, зазначив, зокрема, що через відсутність роботи не має заробітку або інших доходів, не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності (а.с. 7).

На підставі вказаної заяви, позивачем 11.07.2014 було надано відповідачу статус безробітного та 14.07.2014 призначено допомогу по безробіттю, про що видані відповідні накази (а.с. 10).

16.01.2015 у зв'язку з поданням відповідачем заяви про припинення реєстрації, позивач наказом № НТ150116 припинив реєстрацію безробітного.

Пунктом 18 частини другої статті 22 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Згідно з абазом першим частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

За результатами проведеного розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення було встановлено, що відповідач в період перебування на обліку в Прилуцькому міськрайонному центрі зайнятості, як безробітний, працював у ТОВ «Агрікор Холдинг» на умовах договору цивільно-правового характеру, про що складено акт від 24.02.2015 № 23 (а.с. 13).

Даний факт підтверджується копією договору на виконання робіт № 1 від 01.09.2014, укладеного між ТОВ «Агрікор Холдинг» та ОСОБА_1, та актом приймання-передачі наданих послуг від 04.09.2014 (а.с. 37-38).

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

На підставі вказаного акту директором Прилуцького міськрайонного центру зайнятості видано наказ № 32 від 06.03.2015 про вжиття заходів по поверненню ОСОБА_1 виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 2070,72 грн. (а.с. 14).

06.03.2015 відповідачу було направлено лист № 01/429 (а.с. 15), яким запропоновано в добровільному порядку повернути отримані кошти в розмірі 2070,72 грн.

В матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем грошових коштів в розмірі 2070,72 грн., отриманих ним в якості допомоги по безробіттю.

Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 2070,72 грн., які були безпідставно виплачені відповідачу, як допомога по безробіттю, оскільки відповідач приховав відомості, що він відносився до категорії зайнятого населення, тобто не був безробітним в той час, коли формально перебував у такому статусі.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов Прилуцького міськрайонного центру зайнятості підлягає задоволенню повністю.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Прилуцького міськрайонного центру зайнятості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Прилуцького міськрайонного центру зайнятості (вул. Вокзальна, 46, м. Прилуки, Чернігівська область, р/р 1006 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, ) незаконно виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття в розмірі 2070 (дві тисячі сімдесят) грн. 72 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.О. Непочатих