Справа № 815/1825/15
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1825/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд колегією в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

суддів - Марина П.П., Токмілової Л.М.;

при секретарі - Філімоненку А.О.;

позивача - ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1);

представника позивача - ОСОБА_2 (договір від 26.03.2015 року);

представника відповідачів - Хренкової М.Б. (довіреності від 03.12.2014 року та від 11.09.2014 року);

третя особа - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Південної митниці Міндоходів, третя особа: Державна казначейська служба України, про визнання незаконними п.2 наказу № 598-о від 19.02.2015 року, наказу № 30-о від 02.03.2015 року, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Південної митниці Міндоходів, третя особа: Державна казначейська служба України, в якому просив суд визнанти незаконними п.2 наказу № 598-0 від 19.02.2015 року та наказ № 30-о від 02.03.2015 року, стягнути моральну шкоду у розмірі 300000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

03.11.2009 року Одеський окружний адміністративний суд у справі № 2а-7400/08/1570 своєю постановою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, треті особи: Державна казначейська служба України, Південна митниця Міндоходів, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат на юридичні послуги задовольнив частково, скасував наказ Голови Державної митної служби України № 663-к від 25.04.2008 року в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Крім того, суд зобов'язав Державну митну службу України поновити позивача на роботі в Державній митній службі України на аналогічній займаній ним до звільнення посаді.

Одеський апеляційний адміністративного суд своєю постановою від 01.12.2010 року апеляційні скарги Державної митної служби України та Південної митниці задовольнив, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2009 року скасував та прийняв нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив у повному обсязі.

Вищий адміністративний суд України своєю ухвалою від 26.11.2013 року постанову Одеського апеляційного адміністративного суду скасував та залишив в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду.

07.10.2014 року Одеський Окружний адміністративний суд виніс ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2а-7400/08/1570, в якій замінив боржника виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по адміністративній справі № 2а-7400/08/1570 від 03.11.2009 року - Державну митну службу України (ідентифікаційний код 00033005) її правонаступником - Державною фіскальною службою України (ідентифікаційний код 39292197), в зв'язку із реорганізацією.

19.02.2015 року Державна фіскальна служба України на виконання рішення суду видала наказ № 598-о, яким в п.1 скасувала наказ Державної митної служби України від 25.04.2008 року № 663-к в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та п.2 цього ж наказу поновила позивача на аналогічній займаній ним до звільнення посаді.

На виконання наказу Державної фіскальної служби України № 598-о від 19.02.2015 року голова комісії по реорганізації Південної митниці Міндоходів видав наказ № 30-о від 02.03.2015 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста «Одеса - Порт» Південної митниці Міндоходів.

Позивач вважає, що п.2 наказу Державної фіскальної служби України № 598-о від 19.02.2015 року та наказ Південної митниці Міндоходів № 30-о від 02.03.2015 року незаконні та підлягають скасуванню, так як не відповідають ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 року по адміністративній справі № 2а-7400/08/1570. Також, позивач не погоджується з рішенням про поновлення його на посаді у Південній митниці Міндоходів оскільки даний орган перебуває у стадії реорганізації та вважає, що він має бути поновлений до Одеської митниці Державної фіскальної служби. Крім того, позивач зазначає, що вказані рішення відповідачів змусили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав, чим призвели до значного погіршення стану його здоров'я та завдали йому моральної шкоди.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (а.с.4-6).

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову (а.с.87-88, 90-94).

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце судового судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомляв.

Суд, з урахуванням ст.128 КАС України, вирішив розглянути справу за відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Одеський окружний адміністративний суд своєю постановою від 03.11.2009 року по справі № 2а-7400/08/1570 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, треті особи: Державна казначейська служба України, Південна митниця Міндоходів, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат на юридичні послуги задовольнив частково, скасував наказ Голови Державної митної служби України № 663-к від 25.04.2008 року в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса-Вантажний» Південної регіональної митниці 30.04.2008 року у зв'язку з ліквідацією Південної регіональної митниці відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, зобов'язав Державну митну службу України поновити ОСОБА_1 на роботі в Державній митній службі України на аналогічній займаній ним до звільнення посаді, стягнув з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнув з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн., стягнув з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на юридичні послуги в розмірі 2000 грн., в решті позовних вимог відмовив.

Одеський апеляційний адміністративного суд своєю постановою від 01.12.2010 року апеляційні скарги Державної митної служби України та Південної митниці задовольнив, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2009 року скасував та прийняв нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив у повному обсязі.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 26.11.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, скасував постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2010 року, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2009 року залишив в силі.

Одеський Окружний адміністративний суд 07.10.2014 року своєю ухвалою замінив сторону виконавчого провадження по справі № 2а-7400/08/1570, а саме: замінив боржника виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по даній справі від 03.11.2009 року - Державну митну службу України (ідентифікаційний код 00033005) її правонаступником - Державною фіскальною службою України (ідентифікаційний код 39292197) в зв'язку із реорганізацією відповідача.

На виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2009 року по справі № 2а-7400/08/1570 Державна фіскальна служба України видала наказ «Про виконання судового рішення» № 598-о від 19.02.2015 року. Відповідно до п.1 даного наказу Державна фіскальна служба України скасувала наказ Державної митної служби України «Про звільнення» № 663-к від 25.04.2008 року в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Одеса-Вантажний» Південної регіональної митниці та п.2 надала вказівку Керівнику Південної митниці Міндоходів поновити ОСОБА_1 на аналогійній займаній ним до звільнення посаді (а.с.14).

Голова комісії з реорганізації Південної митниці Міндоходів 02.03.2015 року на виконання наказу Державної фіскальної служби України «Про виконання судового рішення» № 598-о від 19.02.2015 року видав наказ № 30-о, відповідно до п.1 якого поновив з 01.05.2008 року ОСОБА_1 на аналогічній займаній ним до звільнення посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста «Одеса - Порт» Південної митниці Міндоходів (а.с.15).

Суд встановив, що позивач з наказом № 30-о від 02.03.2015 року ознайомився 18.03.2015 року та не погодився з ним.

Крім того, 18.03.2015 року Голова комісії з реорганізації Південної митниці Міндоходів ознайомив ОСОБА_1 із попередженням про наступне вивільнення та одночасно запропонував йому для подальшого працевлаштування в Одеській митниці ДФС посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Білгород - Дністровський» Одеської митниці Державної фіскальної служби. Із даним попередженням позивач також не погодився.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» № 1085/2010 від 09.12.2010 року та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 166-Р 20.03.2013 року утворено Міністерство доходів і зборів України та припинено повноваження Державної митної служби України.

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 311 від 06.08.2014 року «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1, у якому крім інших вказана Одеська митниця ДФС.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 311 від 06.08.2014 року «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

15.10.2014 року Міністерство Доходів і зборів України видало наказ № 16 «Про реорганізацію Південної митниці Міндоходів»(а.с.54).

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Південна митниця Міндоходів на момент розгляду справи перебуває у стані припинення та запис про припинення юридичної особи Південної митниці Міндоходів () не внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до вимог п.1 ст.40 КЗпП України у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом.

Суд зазначає, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

В судовому засіданні суд встановив, що позивач працює на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста «Одеса - Порт» Південної митниці Міндоходів.

Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову з огляду на відсутність порушеного права позивача, яке на час розгляду справи підлягало б захисту.

Крім того, суд зазначає, що у разі задоволення позовних вимог, це призведе до погіршення становища позивача як особи, яка звернулася до суду за захистом своїх трудових прав.

Відповідно до п.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень.

Згідно п.8 ст.3 КАС України позивач по адміністративній справі - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 300000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків i вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд встановив, що відповідно до постанови Одеського окружного адміністративного суду у справі № 2а-7400/08/1570 відповідач вже сплачував моральну шкоду на користь позивача (а.с.95).

Суд не приймає до уваги довідку МСЕК від 11.03.2015 року, оскільки позивачу встановлено безстрокову групу інвалідності внаслідок загального захворювання, також медичну довідку форми 027-о та лікарняні листи, які видано до ознайомлення позивача з наказом № 30-о від 02.03.2015 року та не підтверджують причинно-наслідкового зв'язку між рішеннями відповідачів та хворобою позивача (а.с.7-10;74-85).

Таким чином, позивач не довів в чому саме полягає завдана йому моральна шкода та не навів жодних обґрунтувань з приводу її розміру, тому підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди суд не встановив.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн. суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Тобто, на думку суду, сторона, яка не є суб'єктом владних повноважень, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію судових витрат, зокрема й витрат на правову допомогу.

Таким чином, у суду відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 чт.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки суд по справі свідків не залучав та не призначав проведення судових експертиз, розподіл судових витрат не здійснюється.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складений 27 квітня 2015 року.

Головуючий суддя М.М. Кравченко

Судді П.П. Марин

Л.М. Токмілова