Справа № 2а-2294/10/0670
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2011-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"16" березня 2011 р. Справа № 2а-2294/10/0670

номер рядка статистичного звіту 12.3

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

при секретарі Феськовій М.Ю. ,

за участю позивача, представника УМВС України в Житомирській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" квітня 2010 р. у справі № 2а-2294/10/0670 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про стягнення 36039,85грн. грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки ,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути на його користь з УМВС України в Житомирській області грошові кошти в розмірі 36039,85 грн., мотивуючи тим, що на день звільнення 30 жовтня 2009 року ним не було використано 385 календарних дні чергової відпустки за період з 1989 року по 1995 рік та з 2005 року по 2009 рік, за які відповідач зобов"язаний був виплатити йому грошову компенсацію при звільнені.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено у зв"язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просив скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. а саме, що так, як грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки відноситься до фонду додаткової заробітної плати , то в даному випадку є спір про порушення законодавства про оплату праці, тому відповідно до ст.233КЗпП України позови про стягнення заробітної плати подаються без обмеження будь-яким строком.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи вірність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений зі служби наказом начальника УМВС України в Житомирській області №452 о/с від 30.10.2009 року (а.с.9).

Згідно довідки Баранівського РВ УМВС України від 30.10.2009 року №4057 на день звільнення з органів внутрішніх справ позивачем не використано 385 календарних днів відпустки (а.с.6).

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції від 6 липня 2005 року чинній на час розгляду справи) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною третьою цієї статті встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до суду.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 6 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" , при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Законом України "Про міліцію" та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991 року (надалі Положення), які регулюють спірні правовідносини в даній справі, питання компенсації за невикористані відпустки (крім відпустки, не використаної в році звільнення) не врегульовані.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про міліцію", форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Постановою Кабінету Міністрів України N 1294 від 7.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", дія якої розповсюджується на працівників органів внутрішніх справ, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Компенсація за невикористані відпустки до грошового забезпечення вищезазначеними законодавчими актами не віднесена.

В той же час згаданим Положенням визначається порядок надання особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ відпусток та виплати в разі їх невикористання в році звільнення грошової компенсації при проходженні служби в органах внутрішніх справ, яка є публічною службою в розумінні понять визначених ст.3 КАС України.

Аналіз вказаних нормативних актів свідчить про те , що відносини, з приводу яких ОСОБА_2 подано позов, а саме невиплати компенсації за невикористані відпустки пов'язані з проходженням публічної служби і не є додатковою заробітною платою при стягненні якої не може бути обмеження будь-яким строком, на що посилається в своїй апеляційній скарзі позивач.

Позивач був звільнений зі служби 30 жовтня 2009 року і на день звільнення з органів внутрішніх справ йому було відомо про своє право на отримання компенсації за не використані ним 385 календарних днів відпустки, однак, з позовом до суду позивач звернувся лише 31 березня 2010 року в зв"язку з чим пропустив визначений ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду.

Згідно з правилами частини першої статті 100 КАС України (в редакції від 6.07.2005 року), яка була чинною на час розгляду справи, пропущення строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В своїх запереченнях до адміністративного позову та в судовому засіданні представник відповідача наполягав на застосуванні положень ст.100КАС України в зв"язку з пропущенням строків звернення до суду.

В зв"язку з викладеним колегія суддів , прийшла до висновку, що судом першої інстанції при розгляді даної справи правомірно застосовано строки звернення до суду визначені частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України.

Суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позивач без поважних причин пропустив строки звернення до суду за вимогою про стягнення на свою користь компенсації за невикористані щорічні відпустки, так як відносини, з приводу яких ОСОБА_2 подано позов, пов'язані з проходженням публічної служби.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду 1-ї інстанції в застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Житомирський окружний адміністративний суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 198,200,205,207,254 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "29" квітня 2010 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: М.М.Капустинський

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_2 вул.Островського, 2а,смт.Першотравенськ,Баранівський район, Житомирська область,12746

3- відповідачу ОСОБА_3 Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Старий бульвар, 5/37,Житомир,10008