Справа № 2а-6158/12/1370
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2015 року № 2а-6158/12/1370
Львівський окружний адміністративний суду в складі колегії суддів:

головуючого - судді: Костецького Н.В.

суддів: Кравціва О.Р., Лейко-Журомської М.В.

за участю секретаря судового засідання Приймака С.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Чалого А.Г.

представника відповідача Бабича Ю.В.

представника відповідачів Лагутіна Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішень (наказів), поновлення на посаді, стягнення матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністра оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Командира військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:

- визнати протиправним рішення Міністра оборони України про накладення на начальника відділу бойового забезпечення заступника начальника штабу з бойового забезпечення військ військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю та скасувати положення пункту 2 наказу Міністра оборони України від 07.06.2012 року №387 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

- визнати протиправним рішення Міністра оборони України про звільнення з військової служби у запас через службову невідповідність полковника ОСОБА_1 начальника відділу бойового забезпечення заступника начальника штабу з бойового забезпечення військ військової частини НОМЕР_1 та скасувати положення пункту 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 06.07.2012 року №542;

- визнати протиправним рішення командира військової частини НОМЕР_1 про виключення полковника ОСОБА_1 начальника відділу бойового забезпечення заступника начальника штабу з бойового забезпечення військ військової частини НОМЕР_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та скасувати положення пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.07.2012 року №183;

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на військовій службі на посаді начальника відділу бойового забезпечення заступника начальника штабу з бойового забезпечення військ військової частини НОМЕР_1 ;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2012 року у справі № 2а-6158/12/1370 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2013 року №177790/12/9104 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2012 року у справі № 2а-6158/12/1370 залишено без змін.

10 лютого 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України № К/800/14478/13 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

26 лютого 2015 року згідно супровідного листа Вищого адміністративного суду України № К/800/15010/13 (вх. №6108) на адресу суду надійшли матеріали адміністративної справи № 2а-6158/12/1370.

Після повторного автоматизованого розподілу для розгляду даної справи визначено колегію суддів: головуючого судді Костецького Н.В., суддів: Лейко-Журомської М.В., Кравціва О.Р.

Зазначена справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду із Вищого адміністративного суду України для нового розгляду, після скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій. Підставою для скасування рішень судів стало те, що вони належним чином не перевірили чи були відібрані пояснення з позивача при проведенні службового розслідування, не перевірили твердження позивача стосовно порушень процедури проведення службового розслідування. Кірм цього суди аналізуючи пункти порушення позивачем Інструкції №686 передчасно дійшли висновку, що вказана інструкція не потребує реєстрації в Міністерстві юстиції України оскільки має відомчий характер та обмежену сферу регулювання. Враховуючи, що питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з військової служби залежить від повного встановлення фактичних обставин, що мають значення для справи, також законності застосування нормативного правового акту, суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати обставини у справі та надавати їм оцінку, тому справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч.5 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

При повторному розгляді справи судом встановлено наступні обставини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Інструкція з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, з`єднань військових частин, військових навчальних закладів, установ, організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно-позовної роботи та виконання рішень судів, затверджена Наказом Міністра оборони України від 14.12.2007 року № 686, неналежне виконання якої ставиться йому у провину, не пройшла державної реєстрації у Міністерстві юстиції України, тому, на думку позивача, не є нормативно-правовим актом і не підлягає застосуванню. Відтак звинувачення у порушенні військової дисципліни, яке полягало у неналежній організації претензійно-позовної роботи відповідно до вимог згаданої Інструкції № 686 є, на думку позивача, порушенням вимог ст. 92 Конституції України, відповідно до якої виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності, діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями та відповідальність за них. Позивач також зазначив, що службове розслідування проведено з порушенням вимог законодавства, зокрема зауважив, що його було позбавлено права висловити свою думку з приводу виявлених обставин, що також вплинуло на прийняття спірного наказу. Окрім того, у заяві про зміну позовних вимог позивач додатково зазначив, що на момент накладення дисциплінарного стягнення згідно за наказом Міністра оборони України від 07.06.2012 року № 387 стосовно нього було порушено кримінальну справу і проводилось досудове слідство. З покликанням на норми п. 68 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07.11.2011 року № 1053/2011 позивач зазначив, що до прийняття остаточного рішення у кримінальній справі його не може бути звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (де він проходив військову службу на час прийняття спірного наказу Міністерства оборони України), а тому рішення відповідачів у цій частині також є протиправними та підлягають скасуванню. Позивач та його представник позов підтримали повністю, просили його задовольнити.

Представник відповідача 1 - Міністр оборони України у судовому засіданні позов заперечив повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву та запереченнях на заяву про зміну позовних вимог, а також у письмових поясненнях. Додатково посянив, що на виконання наказу Міністра оборони України від 20.04.2012 року № 267 комісія Військової служби правопорядку у Збройних Силах України провела службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли неналежному представництву інтересів військової частини НОМЕР_2 та порушенню вимог згаданої Інструкції № 686. Результати розслідування відображено в акті службового розслідування, відповідно до якого встановлено, що рішення про виплату колишнім та теперішнім військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 компенсацій за неотриманий продовольчий пайок, оренду житла та виплати надбавок за безперервну військову службу у Збройних Силах України на підставі рішень та виконавчих листів Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області приймав командир військової частини НОМЕР_2 полковник ОСОБА_2 , який всупереч вимог пунктів 1.4 та 3.8 Інструкції № 686 не організував оскарження в апеляційному чи касаційному порядку всіх рішень, прийнятих не на користь військової частини. Відповідно до вимог п. 1.6 згаданої Інструкції № 686 недодержання встановленого нею порядку представництва є порушенням військової та трудової дисципліни і тягне за собою відповідальність посадових (службових) осіб згідно з чинним законодавством. Окрім того, встановлено, що ОСОБА_1 підписував та подавав заявки на збільшення фінансування військової частини НОМЕР_2 , до яких вносилась недостовірна інформація щодо збільшення підстав для такого фінансування. Тому доводи позивача про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності не відповідають дійсності і спростовуються матеріалами службового розслідування. Щодо обов`язковості вимог Інструкції № 686 Відповідач 1 зазначив, що цей нормативно-правовий акт має відомчий характер і регулює питання організації претензійно-позовної роботи у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України з метою унеможливлення зловживань службовими особами у цій сфері, тому не підлягає реєстрації у Міністерстві юстиції України. Зважаючи на це, аргументи позивача в цій частині також є необґрунтованими і за будь яких обставин не спростовують правомірності дій позивача, що були підставою для накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. Щодо дисциплінарного стягнення у виді звільнення з військової служби Відповідач 1 також зауважив, що покликання позивача на пункт 68 Положення про проходження про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07.11.2011 року № 1053/2011 щодо заборони звільнення осіб офіцерського складу, стосовно яких здійснюється дізнання, досудове слідство, є неприйнятним, оскільки зазначений нормативно-правовий акт не поширюється на Збройні Сили України. У підсумку зазначив, що спірні накази Міністра оборони України прийняті в межах наданих йому повноважень, у спосіб та в порядку передбаченому законами України, тому підстав для задоволення позову немає.

Представник відповідача 2, 3 - Військової частини НОМЕР_1 та Командира військової частини НОМЕР_1 у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі. У своїх письмових запереченнях на позовну заяву Відповідач 2 також зазначив про те, що дисциплінарне стягнення у виді звільнення з військової служби застосовано до ОСОБА_1 за свідоме порушення ним вимог Інструкції № 686 щодо неналежної організації претензійно-позовної роботи у військовій частині НОМЕР_2 і цілком відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення. Додав також, що процедура звільнення позивача з військової служби в запас в цілому відповідає вимогам законодавства України, тому Відповідач 2 також просить відмовити у задоволенні позову повністю. Представник Відповідачів 2, 3 в судовому засіданні таку позицію підтримав, просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані заперечення, документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 ст.2 КАС України можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_1 станом на дату прийняття оскаржуваного наказу Міністра оборони України від 07.06.2012 року № 387 займав посаду начальника відділу штабу з бойового забезпечення військ повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період з 04.02.2006 року по 04.02.2012 року перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_2 , що дислокується в м. Кам`янка-Бузька Львівської області.

З 22 лютого по 23 квітня 2012 року Жовківська міжрайонна державна фінансова інспекція проводила ревізію фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 01.01.2010 року по 31.01.2012 року, під час якої було виявлено факти здійснення виплат грошових коштів з каси фінансово-економічної служби у добровільному порядку за рішеннями та виконавчими листами Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, без відкриття виконавчих проваджень органами державної виконавчої служби, а також порушення фінансової дисципліни щодо розпорядження бюджетними коштами. За наслідками отримання та опрацювання даної інформації Департамент правового забезпечення Міністерства оборони України звернувся до Міністра оборони України з доповідною від 05.04.2012 року за № 287/3/1164 (том І, а.с. 72) щодо неналежного представництва службовими особами військової частини НОМЕР_2 інтересів військової частини та порушення ними вимог Інструкції з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно-позовної роботи та виконання рішень судів, затвердженої наказом Міністра оборони України від 14 грудня 2007 року № 686 (далі Інструкція № 686). У тій же доповідній висловлено пропозицію провести службове розслідування щодо виявлених фактів, а також оскаржити у встановленому порядку рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. Зазначені пропозиції Міністр оборони України затвердив, про що наклав резолюцію від 06.04.2012 року на доповідній.

Як наслідок, з метою уточнення причин та умов, що сприяли неналежному представництву інтересів військової частини НОМЕР_2 та порушенню вимог нормативно-правових актів, 20 квітня 2012 року Міністр оборони України видав наказ № 267 «Про призначення службового розслідування», матеріали якого зобов`язав надати 11.05.2012 року (том І, а.с. 73-74). Згідно з наказом Міністра оборони України від 15.05.2012 року № 5933/з термін проведення службового розслідування було продовжено до 25.05.2012 року.

Під час службового розслідування голова комісії з проведення службового розслідування на підставі пункту 2.2 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України № 82 від 15.03.2004 року, 04.05.2012 року та 16.05.2012 року відібрав у позивача пояснення по суті предмета розслідування, про що він особисто розписався (том І, а.с. 87-93).

Результати службового розслідування з урахуванням пояснень позивача, інших службових осіб та отриманих копій документів комісія, яка його проводила, виклала в акті службового розслідування від 25.05.2012 року, затвердженому Міністром оборони України 29.05.2012 року. У цьому акті викладено всі обставини та характер вчинення правопорушень, їх наслідки та зазначено винних осіб (том І, а.с. 75-84).

Судом встановлено, що впродовж 2010 року у військовій частині НОМЕР_2 проведено виплати грошових коштів з каси фінансово-економічної служби у добровільному порядку за рішеннями та виконавчим листами Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, без відкриття виконавчих проваджень органами державної виконавчої служби, дванадцятьом військовослужбовцям цієї частини на загальну суму 969014,40 грн. Як зазначено в акті службового розслідування, рішеннями Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області задовольнялись позовні вимоги колишніх та теперішніх військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 про стягнення компенсації за продовольчий пайок, надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, заборгованість за найм житла. Усі судові рішення, про які зазначено в акті службового розслідування, прийняті заочно в порядку цивільного судочинства України, тобто без участі представника військової частини НОМЕР_2 . Зокрема встановлено, що під час розгляду Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області справ № 2-3275/08 та № 2-3620 командир військової частини НОМЕР_2 полковник ОСОБА_1 та тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_3 , в порушення вимог пункту 1.4 Інструкції № 686, направляли до суду клопотання від 12.11.2008 року № 854 та від 10.11.2009 року № 873 відповідно, щодо розгляду справ без участі представника військової частини. Зокрема, у рішенні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2008 року по справі № 2-3275/08, у якій одним із позивачів була його дружина ОСОБА_4 , на другому аркуші зазначено, що представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак командир військової частини НОМЕР_2 подав суду в письмовій формі заяву, в якій просив справу розглянути у відсутності представника військової частини. Заперечення на позовну заяву у цій справі, як і в інших, не подавались взагалі. Також в акті службового розслідування зазначено, що командир військової частини НОМЕР_2 полковник ОСОБА_1 , несучи персональну відповідальність за стан роботи з організації представництва інтересів у військовій частині НОМЕР_2 , подавши спільний з юрисконсультом та начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 позов до військової частини НОМЕР_2 , і в порушення вимог статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, безпосередньому командиру (начальнику) про зазначене не доповідав.

Крім того зазначено, що в порушення вимог пункту 2.6, 3.7 та 3.11.1 Інструкції №686 та вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.11.1998 року № 400 полковник ОСОБА_1 не забезпечив реєстрацію судових документів у журналі реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_2 , передачу інформації про надходження інших рішень і виконавчих листів та передачу судових документів юрисконсульту частини не здійснював. На згаданих судових документах, у порушення вимог Інструкції № 400, пунктів 3.7, 3.8 Інструкції № 686 віз (резолюцій) не проставляв, завдань юрисконсульту та начальнику фінансово-економічної служби щодо здійснення представництва інтересів частини не визначав. Поряд з тим також зазначено, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2012 № 709 у справі щодо листування з питань претензійної, договірної, позовної роботи та представництва інтересів у судах за 2008, 2009 рік матеріалів листування з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області не обліковано, за винятком судової повістки щодо розгляду адміністративної справи № 2-а-210/08.

Під час службового розслідування встановлено, що з метою унеможливлення оскарження рішень Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області вищестоящим командуванням та приховування існування таких судових рішень від вищестоящого командування військові службові особи військової частини НОМЕР_2 , діючи в особистих інтересах та в інтересах третіх осіб, протягом 2010 року при наданні щомісячної узагальненої звітності з питань претензійно-позовної роботи до військової частини НОМЕР_1 вносили завідомо неправдиві відомості у «Дані щодо позовних заяв, пред`явлених до військової частини НОМЕР_2 » та «Довідки про безспірне стягнення коштів за рішеннями судів у військовій частині НОМЕР_2 » від 06.04.2010 року № 478, від 06.05.2010 року № 632, від 03.09.2010 року № 1274, від 04.10.2010 року № 1442, від 01.11.2010 року № 1584, 02.12.2010 року № 1843, форма яких встановлена додатками 9 та 16 до Інструкції № 686, щодо відсутності таких позовів та стягнень (виплат).

Також встановлено, що ОСОБА_1 підписував та подавав до вищестоящого фінансового органу заявки на збільшення фінансування військової частини НОМЕР_2 , до яких вносилась недостовірна інформація щодо підстав збільшення такого фінансування.

При зверненні військовослужбовців з приводу виплати зазначених коштів з каси військової частини на підставі виконавчих листів та рішень Мукачівського районного суду Закарпатської області, полковник ОСОБА_1 , в порушення вимог пункту 4.7.1 Інструкції № 686 та пункту 3.1.2 Положення фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 28.10.2006 № 625, яке діяло на той час (далі Положення № 625), надавав дозвіл начальнику фінансового органу військової частини НОМЕР_2 при наявності залишку коштів на рахунку військової частини НОМЕР_3 «Грошове забезпечення військовослужбовців» на їх виплату та не надавав доручень юрисконсульту військової частини НОМЕР_2 на оскарження згаданих судових рішень. При цьому зазначено, що фінансування виплат компенсацій за продовольчий пайок і піднайом житла у Міністерстві оборони України здійснюється по КЕКВ 1133 «Продовольче забезпечення», КЕКВ 1134 «Оренда житла для військовослужбовців» відповідно. Згідно з вимогами пункту 2.3.1 Положення № 625 відповідальність за дотримання фінансової дисципліни у військовій частині несе командир військової частини та начальник фінансового органу, які зобов`язані забезпечити дотримання її всіма посадовими особами частини.

З пояснень ОСОБА_1 рішення про виплату у військовій частині НОМЕР_2 коштів на підставі рішень та виконавчих листів суду він приймав самостійно, про звернення до нього та вказівки службових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо виплати коштів по зазначеним рішенням та виконавчим листам не пам`ятає.

Також під час службового розслідування, призначеного згідно з наказом Міністра оборони України від 20.04.2012 року, з`ясувалось, що виявленим обставинам, про які зазначено вище, вже надавалась правова оцінка, а саме встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2012 року № 148 «Про призначення службового розслідування по встановленню причин та умов, що сприяли порушенню вимог нормативно-правових актів у сфері організації фінансового господарства та претензійно-позовної роботи посадовими особами військової частини НОМЕР_2 » вже проводилось службове розслідування, за наслідками якого командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ № 187 від 28.04.2012 року (том І, а.с. 94-97) відповідно до якого причинами правопорушення стали відсутність належного обліку, опрацювання та аналізу судових справ та документів виконавчого провадження, неналежна організація претензійно-позовної роботи у військовій частині НОМЕР_2 та неналежне виконання обов`язків, визначених Інструкцією № 686 зі сторони командування військової частини, юрисконсульта і начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з п. 5 цього наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 187 від 28.04.2012 року за невиконання вимог статті 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо керівництва фінансовою діяльністю у військовій частині, пп. 2.6, 3.7 Інструкції з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, з`єднань військових частин, військових навчальних закладів, установ, організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно-позовної роботи та виконання рішень судів, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 14.12.2007 року № 686 щодо організації захисту інтересів підпорядкованої військової частини в суді під час перебування на посаді командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 попереджено про неповну службову відповідність та вирішено розглянути його на атестаційній комісії військової частини НОМЕР_1 на предмет подальшого проходження військової служби.

З приводу результатів вищеописаного (першого) службового розслідування командир військової частини НОМЕР_1 провів співбесіду зі ОСОБА_1 , про що оформлено «Аркуш бесіди» (том І, а.с. 99-100). Судячи зі змісту цього документа, під час розмови ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні правопорушень, які виявлено при проведенні службового розслідування і, як зазначено в аркуші бесіди, вина ОСОБА_1 в особистій недисциплінованості та неналежному ставленні до виконання службових обов`язків під час перебування на посаді командира військової частини НОМЕР_2 щодо керівництва фінансовою діяльністю у підпорядкованій військовій частині та забезпечення належного захисту інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил України під час розгляду судових справ повністю доведена. Аркуш співбесіди ОСОБА_1 підписав без будь-яких зауважень.

Проте, після вивчення матеріалів службового розслідування, дослідження наявних та отриманих пояснень посадових осіб військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , судових та фінансових документів комісія прийшла до висновку, що службове розслідування, призначене відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2012 року № 148 (зі змінами) проведено неповно і невсебічно, а накладені ним на військовослужбовців дисциплінарні стягнення не відповідають тяжкості вчиненого ними правопорушення. У зв`язку з викладеним згаданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2012 № 187 комісія запропонувала скасувати і накласти на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. При цьому зазначила, що притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 наказом № 187 від 28.04.12р. відбулось за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Інструкції № 686.

За результатами службового розслідування, у зв`язку з порушеннями вимог нормативно-правових актів України службовими особами військової частини НОМЕР_2 , зокрема позивачем, та військової частини НОМЕР_1 щодо організації та ведення претензійно-позовної роботи та фінансового господарства, та збільшення бюджетного фінансування військової частини НОМЕР_2 вищестоящим фінансовим органом на підставі заявок з недостовірною інформацією, внаслідок чого з реєстраційних рахунків військової частини реально стягнуто бюджетні кошти у розмірі 509116,00 грн.

Міністр оборони України видав наказ від 07.06.2012 року № 387 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», у пунктах 1 та 2 якого зазначено:

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2012 № 187 «Про результати службового розслідування по встановленню причин та умов, що сприяли порушенню вимог нормативно-правових актів у сфері організації фінансового господарства та претензійно-позовної роботи посадовими особами військової частини НОМЕР_2 » скасувати;

-за порушення вимог статей 8, 11, 12, 16, 58, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 1.4, 3.7, 3.8, 3.1.11, 4.7.1 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України № 686, пункту 3.1.2 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 28.10.2006 року № 625, на начальника відділу бойового забезпечення заступника начальника штабу з бойового забезпечення військ військової часини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення звільнення з військово служби за службовою невідповідністю.

За матеріалами службового розслідування орган дізнання Військової служби правопорядку у Збройних Силах України 31.05.2012 порушив кримінальну справу за фактом службового підроблення та за фактом заволодіння військовим майном шляхом шахрайства та зловживання службовим становищем службовими особами військової частини НОМЕР_2 , яка згідно з постановою ТВО начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 11.06.2012 року передана для провадження досудового слідства до Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України (том І, а.с. 101-107).

Наказ Міністра оборони України від 07.06.2012 року № 387 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині, що стосується накладення дисциплінарного стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю доведено до відома ОСОБА_1 21.06.2012 року, про що останній розписався на аркуші доведення (том І, а.с. 130).

Згідно з наказом Міноборони України від 06.07.2012 року № 542 (по особовому складу) (том І, а.с. 139) полковника ОСОБА_1 , начальника відділу бойового забезпечення заступника начальника штабу з бойового забезпечення військ повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » звільнено з військової служби у запас за пунктом «е»(через службову невідповідність) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». На цій підставі наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2012 року № 183 (по стройовій частині) (том І, а.с. 140) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Радехівсько-Кам`янка-Бузького ОРВК Львівської області.

Позивач вважає, що дисциплінарне стягнення згідно з наказом Міністра оборони України від 07.06.2012 року № 387 застосоване до нього без достатніх на те підстав та з порушенням встановленої процедури. На переконання позивача, прийняті на основі цього наказу наступні наказ Міністра оборони України від 06.07.2012 року № 542 (по особовому складу) та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2012 року № 183 (по стройовій частині) також істотно порушують його законні права та інтереси, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього жКодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Згідно з підп. «а» частини 1 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби. Відповідно до вимог підп. «е» частини 6 та частини 8 цієї ж статті контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153), яке застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

За змістом пункту 12 Положення № 1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, звільнення з військової служби) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення), як передбачено у пункті 35 Положення № 1153 за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами «е» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пункту 225 Положення № 1153 звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених частинами шостою і сьомою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) включно за будь-якою підставою здійснюється Міністром оборони України. Згідно з пунктом 228 цього Положення звільнення з військової служби через службову невідповідність здійснюється у разі застосування до військовослужбовця відповідного дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Військова дисципліна, відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. За змістом статті 3 цього Закону військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

У статті 4 Дисциплінарного статуту, зокрема, зазначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі, як зазначено у статті 5 Дисциплінарного статуту, відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність. Згідно зі статтею 9 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

Відповідно до пункту «є`статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що на молодших та старших офіцерів може бути накладене дисциплінарне стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено у статтях 83-95 Дисциплінарного статуту, зокрема, зазначено таке. На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення (стаття 83 Дисциплінарного статуту). Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Дисциплінарного статуту). Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки злочину, командир військової частини вживає заходів у встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України порядку (стаття 85 Дисциплінарного статуту). Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення (стаття 86 Дисциплінарного статуту). Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця оскаржується в установленому законом порядку (стаття 87-1 Дисциплінарного статуту). Старший командир має право скасовувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, якщо він визнає, що стягнення не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, та накладати своєю владою більш суворі стягнення (стаття 94 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до підпункту 29 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 406/2011 Міністр оборони України скасовує повністю чи в окремій частині акти підпорядкованих Міноборони України органів військового управління, що суперечать Конституції України, іншим актам законодавства України та актам Міноборони України.

З метою застосування єдиного порядку проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців у Збройних Силах України наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 року № 82 затверджено Інструкцію про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України (далі Інструкція № 82), яка визначає підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку). У пункті 1.2 цієї Інструкції наведено перелік підстав для проведення службового розслідування, серед яких такі, як: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб. Згідно з пунктом 1.3 Інструкції № 82 рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Міністр оборони України та начальник Генерального штабу Збройних Сил України та їх заступники можуть призначати службові розслідування безпосередньо або доручати їх проведення підпорядкованим посадовим особам. Відповідно до підп. 4.1 та 4.2 Інструкції № 82 за результатами службового розслідування складається акт, який підписується особами, якими воно проводилося. Відповідно до пунктів 5.1. та 5.5 Інструкції № 82 посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення, яке може бути оскаржено зацікавленими особами в порядку, встановленому розділом 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV (далі Статут Внутрішньої служби). Внутрішня служба, відповідно до статей 5 та 8 цього Статуту, це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Відповідно до статті 16 Статуту Внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Командир (начальник), відповідно до статті 58 Статуту внутрішньої служби, є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу); за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Перелік обов`язків командира (начальника) наведено у статті 59 Статуту Внутрішньої служби, серед яких: знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників).

З метою визначення порядку організації, обліку, аналізу роботи з представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України протягом розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно - позовної роботи, виконання рішень судів, уніфікації порядку ведення обліку та надання звітності, а також контролю за її веденням наказом Міністра оборони України від 14.12.2007 року № 686 затверджено Інструкцію з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно-позовної роботи та виконання рішень судів (далі Інструкція № 686).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 686 з метою забезпечення належної організації представництва командири військових частин зобов`язані постійно здійснювати заходи щодо усунення причин та умов, які стали підставами для звернення з позовами (скаргами) до суду; видавати накази про затвердження інструкцій щодо порядку здійснення представництва у військовій частині, у яких чітко визначати обов`язки служб, відділів, управлінь (далі підрозділи) та конкретних посадових (службових) осіб, на яких покладається ведення цієї роботи; забезпечувати належний облік, опрацювання та аналіз судових справ і документів виконавчого провадження; забезпечувати належний захист інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил України під час розгляду судових справ, оскарження в апеляційному та касаційному порядку всіх рішень (за винятком випадків, передбачених цією Інструкцією), прийнятих не на користь військових частин, за необхідності вживати належних заходів щодо поновлення строків на апеляційне та касаційне оскарження; забезпечувати своєчасну сплату державного мита за подання позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг та інших, пов`язаних зі здійсненням представництва, витрат; організовувати ефективну взаємодію з відповідними військовими прокуратурами щодо участі їх представників у судових засіданнях, а також апеляційного та касаційного оскарження рішень, винесених не на користь військових частин, якими порушені інтереси держави.

Згідно з пунктом 1.6. Інструкції № 686 недодержання встановленого цією Інструкцією порядку організації представництва є порушенням військової та трудової дисципліни і тягне за собою притягнення до відповідальності винних посадових (службових) осіб згідно з чинним законодавством України.

Порядок представництва інтересів військової частини визначено у підрозділі 3 Інструкції № 686, зокрема там містяться нормативні положення щодо ведення претензійної роботи, вимоги щодо ведення позовної роботи, зокрема порядку представництва інтересів військової частини у разі отримання позову (п. 3.7) та порядку оскарження судових рішень (постанов) та ухвал суду (п. 3.8), зберігання претензійних та позовних матеріалів, надання звітності з претензійно-позовної роботи (п. 3.12, 3.13), порядку організації роботи щодо виконання рішень суду (виконавчих документів у військовій частині (п. 4).

Відповідно до пункту 3.7 Інструкції № 686 позовні заяви, отримані військовою частиною, після їх реєстрації в Журналі реєстрації вхідних документів (додаток 15 до наказу Міністра оборони України від 11 листопада 1998 року № 400 «Про затвердження Інструкції з діловодства у Збройних Силах України»(зі змінами) (далі журнал реєстрації вхідних документів), негайно подаються командиру військової частини, який невідкладно організовує роботу щодо захисту інтересів військової частини. Після розгляду командиром військової частини позовна заява невідкладно передається до юридичної служби (юрисконсульту), яка обліковує її в Журналі обліку позовних заяв, пред`явлених до військової частини (додаток 8 до Інструкції), та забезпечує збереження шляхом підшивання до відповідної справи. Юридична служба (юрисконсульт) військової частини за участю відповідальних підрозділів та фінансової (фінансово-економічної) служби готує письмовий відзив (заперечення) стосовно позовних вимог. За необхідності, юридична служба (юрисконсульт) військової частини готує та подає зустрічний позов у порядку, встановленому підрозділом 3.6 цієї Інструкції. Відзив на позовну заяву після його візування керівниками відповідального підрозділу, фінансово-економічної та юридичної служб підписується командиром військової частини або посадовою (службовою) особою, уповноваженою на здійснення таких дій відповідною довіреністю. Після підписання відзив на позовну заяву реєструється в журналі реєстрації вихідних документів та обліковується юридичною службою (юрисконсультом) у Журналі обліку позовних заяв, пред`явлених до військової частини (додаток 8 до Інструкції). Відзив обліковується юридичною службою (юрисконсультом) у Журналі обліку позовних заяв, пред`явлених до військової частини (додаток 8 до Інструкції). Рішення про визнання позову, а також про укладення мирової угоди приймається командиром військової частини виключно після отримання письмової згоди керівника структурного підрозділу Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, визначеного відповідальним за бюджетну програму, за якою передбачено стягнення коштів (його правонаступника), або заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом функціональних повноважень).

Відповідно до пункту 3.8. Інструкції № 686 рішення, постанови та ухвали судів після їх реєстрації в журналі реєстрації вхідних документів негайно доповідаються командиру військової частини. Після розгляду вищезазначених документів командиром військової частини рішення (постанови) та ухвали суду передаються до юридичної служби (юрисконсульту), яка обліковує його у відповідному журналі обліку позовних заяв та забезпечує їх збереження шляхом підшивання до відповідної справи. У разі винесення рішення (постанови) або ухвали суду не на користь військової частини юридична служба (юрисконсульт), за участю відповідальних підрозділів та фінансової служби, у визначені законодавством терміни здійснює підготовку та подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної (касаційної) скарги. У разі ненадходження до військової частини рішення, постанови або ухвали суду, проголошених у судовому засіданні в присутності повноважного представника військової частини, підготовка та подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної (касаційної) скарг здійснюються з урахуванням процесуальних строків, відлік яких розпочинається з дня такого судового засідання.

Якщо рішення, постанову або ухвалу суду винесено за відсутності повноважного представника військової частини в судовому засіданні, підготовка та подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційну (касаційну) скаргу здійснюються після її надходження до військової частини згідно з відповідним процесуальним законодавством з поданням (за необхідності) заяви про поновлення строків апеляційного (касаційного) оскарження.

За наявності відповідних підстав та у межах строку апеляційного (касаційного) оскарження юридична служба (юрисконсульт) подає командиру військової частини узгоджені з фінансово-економічною службою та відповідальними підрозділами пропозиції щодо неоскарження винесеного не на користь військової частини рішення (постанови) або ухвали суду. Одночасно подається проект наказу про призначення розслідування за цим фактом стосовно встановлення винних осіб та прийняття рішення щодо відшкодування збитків.

Командир військової частини негайно подає у встановленому порядку доповідь заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом функціональних повноважень) або керівнику структурного підрозділу Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, визначеного відповідальним за бюджетну програму, за якою передбачено стягнення коштів (його правонаступника), і за отриманням його письмової згоди надає повноваження представнику у справі стосовно неоскарження такого рішення (постанови) або ухвали суду.

У разі неотримання згоди заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом функціональних повноважень) або керівника структурного підрозділу Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, визначеного відповідальним за бюджетну програму, за якою передбачено стягнення коштів (його правонаступника), протягом строку терміну апеляційного (касаційного) оскарження, командир військової частини у межах зазначеного строку забезпечує подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної (касаційної) скарги на рішення (постанову) або ухвалу суду, винесених не на користь органу військового управління (військової частини).

У пункті 3.11. Інструкції № 686 (щодо порядку надання звітності) серед іншого зазначено, що командири військових частин надають узагальнені звіти з претензійно-позовної роботи за формами відповідно до додатків 9, 10, 11, 12, 13, 14, 16 до Інструкції, в порядку визначеному цим пунктом (як от «Журнал обліку позовних заяв, пред`явлених до військової частини», «Дані щодо позовних заяв, пред`явлених до військової частини ____ станом на «__»_____200_ року», «Журнал обліку виконавчих документів», «Довідка про безспірне стягнення _____ за рішеннями судів у військовій частині ____ (назва стягнень) станом на 1 ____ 20_____ року»). Згадані Додатки подаються щомісячно за підпорядкованістю з наростаючим підсумком станом на 1 число звітного місяця.

При прийнятті рішення суд виходить з наступних мотивів:

Наказ Міністра оборони України від 20.04.2012 року про призначення службового розслідування стосовно ОСОБА_1 видавався на підставі статей 84, 85 Дисциплінарного статуту і пунктів 1.2, 1.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 року № 82. Застережень щодо порушення порядку призначення службового розслідування, позивач не зазначив, суд під час розгляду даної справи таких не встановив. Позивач наголошує, що його безпосередня вина у скоєному не доведена, не враховано його особу та попередні заслуги по службі, з огляду на що відсутні підстави для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

З приводу наявності підстав для застосування дисциплінарного стягнення суд встановив, що під час службового розслідування, результати якого оформлено актом від 25.05.2012 року, було виявлено численні порушення вимог законодавства в частині неналежного виконання службовими особами військової частини НОМЕР_2 своїх обов`язків щодо ведення претензійно-позовної роботи. Згаданий акт службового розслідування та копії усіх матеріалів стосовно його проведення долучено до матеріалів даної справи (том ІІ, а.с. 1-248, том ІІІ, а.с. 1-256, том ІV, а.с. 1-227). В акті службового розслідування детально викладено обставини правопорушень, які допустили подові особи військової частини НОМЕР_2 . Суд вважає доведеними наступні обставини неналежного виконання ОСОБА_1 як командиром військової частини НОМЕР_2 своїх обов`язків: військовослужбовці військової частини НОМЕР_2 , серед яких і дружина позивача ОСОБА_5 , та й сам позивач, звертались до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у порядку цивільного судочинства про стягнення зі згаданої військової частини коштів за неотриманий продовольчий пайок, за найм житла та інші виплати, пов`язані з проходженням ними військової служби. Усі позови розглянуто заочно, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 виплатити на користь позивачі кошти на загальну суму 969014 грн.

Разом з тим встановлено, що відповідач в особі командира ( ОСОБА_1 ) жодного разу не подавав заперечень проти позову, не забезпечив участі представника у судовому розгляді судових справ, переважно надсилав клопотання за підписом ОСОБА_1 про розгляд справи без участі представника військової частини НОМЕР_2 .

Про факт особистого звернення до суду з позовом до очолюваної військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 своєму керівництву не доповів, представництво інтересів військової частини (заперечення на позов, участь представника) в жодному із судових процесів не забезпечив.

Попри те, що судові рішення були винесені не на користь військової частини НОМЕР_2 , командир військової частини НОМЕР_2 не вжив заходів для їх апеляційного/касаційного оскарження; при цьому ОСОБА_1 не подавав доповідь заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом функціональних повноважень) або керівнику структурного підрозділу Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, визначеного відповідальним за бюджетну програму, за якою передбачено стягнення коштів (його правонаступника) для отриманням письмової згоди стосовно неоскарження згаданих судових рішень.

ОСОБА_1 , достеменно знаючи про факти надходження позовних заяв до військової частини НОМЕР_2 , не забезпечив їх реєстрацію у Журналі обліку позовних заяв, пред`явлених до військової частини, не забезпечив їх відображення у звітності, подання якої передбачено пунктом 3.11 Інструкції № 686, та Довідках про безспірне стягнення коштів (звітність подається за підписом командира військової частини).

У той же час ОСОБА_1 без жодних застережень погоджував виплати з каси військової частини коштів, стягнених на підставі рішень та виконавчих листів Мукачівського міськрайонного суду, які набрали законної сили, позаяк їх ніхто не оскаржував.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що кошти на добровільне виконання судових рішень виплачувались з рахунку військової частини, на якому обліковувались кошти, призначені на інші цілі, як-от «грошове забезпечення військовослужбовців». Втім, ОСОБА_1 без жодних застережень підписував розпорядчі документи на добровільну виплату коштів з каси/рахунку військової частини НОМЕР_2 , в результаті чого допустив порушення ще й фінансової дисципліни.

Отже, ОСОБА_1 як командир військової частини повністю проігнорував вимоги обов`язкової для нього Інструкції № 686 щодо організації та забезпечення претензійно-позовної роботи у військовій частині НОМЕР_2 . Перелічені вище обставини ОСОБА_1 не спростував ані під час службового розслідування, ані під час розгляду судом справи.

Суд враховує і той факт, що всі перелічені обставини були виявлені і доведені ще під час першого службового розслідування, призначеного на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 , за наслідками якого ОСОБА_1 визнав свою вину у скоєному, про що зазначено в аркуші бесіди. З огляду на це суд вважає, що позивач фактично не погоджується з видом (суворістю) дисциплінарного стягнення, оскільки до прийняття рішення про його звільнення з військової служби ОСОБА_1 визнавав факт вчинення дисциплінарного проступку.

Аргументи, якими ОСОБА_1 заперечує наявність в його діяннях складу дисциплінарного порушення зводяться до того, що Інструкція № 686 не є нормативно-правовим актом, обов`язковим до застосування військовослужбовцями. З цього приводу суд зазначає наступне:

Відповідно до вимог пункту 1 Указу Президента України від 03.10.1992 №493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які видаються міністерствами і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. За змістом пункту 9 Положення про Міністерство оборони України Міністр у межах повноважень видає накази, організовує і контролює їх виконання, а нормативно-правові акти Міноборони України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Однак, Інструкція № 686 не зачіпає прав, свобод й законних інтересів громадян і не має міжвідомчого характеру, а лише регулює питання організації претензійно-позовної роботи у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України з метою унеможливлення зловживань службовими особами у цій сфері. Отже, Інструкція № 686 має відомчий характер і обмежену сферу регулювання, а тому державній реєстрації у Міністерстві юстиції України не підлягає. Зважаючи на наведене, доводи позивача та його представника в цій частині є безпідставними і зовсім не заперечують наявності в діях позивача складу дисциплінарного правопорушення.

Крім цього в матеріалах справи міститься ухвала Окружного адміністративного суду м.Києва від 10.12.2012 року у справі № 2а-14874/12/2670 залишена без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2013року у якій встановлено, що Інструкція № 686 має внутрівідомчий характер та адресована вичерпному колу осіб визначених пунктами 1.3, 1.4 Інструкції, до яких належав позивач. Також судами констатовано, що вказана інструкція не є нормативно-правовим актом в розумінні чинного законодавства.

Судом береться до уваги відповідь Міністерства юстиції України від 25.03.2015 року №10004-0-26-15/10.1, згідно якої за результатами правової експертизи наказу Міністра оборони України від 14.12.2007 року № 686 « Про затвердження Інструкції з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно-позовної роботи та виконання рішень судів» (із змінами ) встановлено, що він відповідно до підпунктів «в» та «д» пункту 5 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою КМУ від 02.07.2014 року № 228, державній реєстрації в Міністерстві юстиції України не підлягає.

Більше того, наказом командира військової частини НОМЕР_2 , полковника ОСОБА_1 , від 01.02.2008 року № 55 (том І, а.с. 209-223) затверджено Інструкцію з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, з`єднань військових частин, військових навчальних закладів, установ, організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно-позовної роботи та виконання рішень судів та відповідно до пункту 4 зобов`язано довести до відома особового складу в частині, що стосується. Проте ОСОБА_1 не виконав та не забезпечив виконання підлеглими ані наказу Міністра оборони України, ані власного наказу.

Окрім того варто зауважити, що принципом будівництва і керівництва Збройними Силами України є єдиноначальність. Позивач, як старший офіцер, як командир військової частини зобов`язаний не тільки неухильно та беззастережно дотримуватись вимог Конституції та законів України, Статутів, інструкцій, положень чи інших обов`язкових до виконання нормативних актів, а також наказів вищестоящого керівництва, а ще й забезпечити таку ж поведінку іншими військовослужбовцями, які йому підлеглі. Статут внутрішньої служби прямо покладає відповідальність на керівника за стан внутрішньої служби. Всупереч цьому він, будучи на посаді командира військової частини НОМЕР_2 відверто проігнорував вимоги Статуту внутрішньої служби, вимоги Дисциплінарного статуту та прийнятих на їх підставі підзаконних нормативно-правових актів. Позивач, крім того, що не виконав вимог Інструкції № 686, про які йому було достеменно відомо, тепер ставить під сумнів власне обов`язковість цього відомчого нормативного акта, затвердженого Міністром оборони України, посадовою особою, яка очолює Міноборони України, тобто орган військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, що є неприпустимо.

Щодо покликання позивача на пункт 68 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001 року № 1053/2001 про заборону звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, стосовно яких здійснюється дізнання, досудове слідство або кримінальна справа розглядається судом до прийняття остаточного рішення у справі, слід зазначити наступне. Відповідно до пункту 4 Указу Президента України Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 року № 1153/2008, до статті 2 згаданого вище Указу Президента України від 7 листопада 2001 року № 1053 «Про положення про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців внесено зміни, виклавши її в такій редакції: « 2. Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, (…), поширюються на військові формування, крім Збройних Сил України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та Управління державної охорони України». Беручи до уваги наведене вище, суд погоджується з думкою відповідачів про те, що аргументи позивача в цій частині також є безпідставними.

Крім того, та обставина, що відносно позивача проводиться досудове слідство жодним чином не впливає на застосування до нього дисциплінарного стягнення на підставі пункту «е`статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Адже ОСОБА_1 звільнено з військової служби за вчинення дисциплінарного проступку, а не у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності.

Разом з цим судом береться до уваги Постанова про закриття кримінальної справи від 28.12.2013 року. Вказаною постановою підтверджуються висновки акту службового розслідування щодо позивача та фактично підтверджуються наявність правопорушень у діях позивача, встановлених під час службового розслідування (стор. 2,3,6-14 Постанови).

Щодо доводів позивача про відсутність у матеріалах перевірки «Аркуша бесіди».

Судом встановлено, що при виданні Міністром оборони України наказу від 07.06.2012 року № 387 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» у відповідності до ст.. 94 Дисциплінарного статуту Збройних сил України нового службового розслідування не проводилося, Міністром оборони України визнано, що стягнення накладене на позивача не відповідало тяжкості вчиненого правопорушення та накладено більш суворе стягнення. Враховуючи наведене відсутня необхідність проведення та скадання нового «Аркуша бесіди».

Щодо аргументів ОСОБА_1 про неврахування Міністром оборони України підчас обрання виду дисциплінарного стягнення його попередніх заслуг та нагород (том І, а.с. 32-38) та характеристики від 25.06.2012р. (том І, а.с. 13) суд виходить з наступного. Згадана характеристика свідчить по те, що ОСОБА_1 за особистими та діловими якостями відповідає посаді начальника відділу бойового забезпечення, в той час як позивач дисциплінарний проступок допустив підчас виконання обов`язків командира військової частини. Попередні заохочення не звільняють позивача від відповідальності за вчинене правопорушення. За встановлених фактичних обставин справи суд вважає, що обраний Міністром оборони України вид дисциплінарного стягнення у повній мірі відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі порушника.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи на положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає, що Відповідач 1 покладений на нього обов`язок щодо доведення правомірності прийнятого ним рішення виконав як належить, оскільки надав суду достатньо переконливих доказів того, що оскаржуваний наказ від 07.06.2012 року № 387 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами та нормативно-правовими актами України та у повній мірі відповідає критеріям, перелік яких наведено у частині 3 статті 2 КАС України. Щодо наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 06.07.2012 року №542 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.07.2012 року №183, то такі прийняті за основі наказу Міністра оборони України від 07.06.2012 року № 387, а тому підстав для їх скасування також немає. З огляду на це безпідставними є і похідні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення.

Щодо судових витрат, то підстав для їх розподілу відповідно до статті 94 КАС України немає, оскільки позивач при поданні зазначеного позову звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17, 18, 49, 51, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повий текст постанови виготовлено 21 квітня 2015 року.

Головуючий суддя Костецький Н.В.

Суддя Кравців О.Р.

Суддя Лейко- Журомська М.В.