Справа № 815/658/15
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/658/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Васіної А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Маріко» до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.01.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 09 по 15 грудня 2014 року працівниками ДПІ в Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Маріко» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ПП «Ін Кар», , за період липень, серпень 2014 року, за наслідками якої складено акт від 19.12.2014 року № 2344/15-21-22-02/33723614, на підставі якого складено податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2015 року про збільшення ТОВ «Маріко» суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість у загальному розмірі 44791,50 грн.

Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, при цьому зазначає, що висновки в акті перевірки ґрунтуються на обставинах, зафіксованих в акті перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів України в Одеській області про неможливість проведення зустрічної звірки та на податковій інформації цього ж податкового органу, без зазначення джерела отримання відомостей, які викладені в податковій інформації ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів України в Одеській області від 22.09.2014 року №329407/15-53-22-3/09.

Крім того, оскільки акт перевірки №2344/15-21-22-02/33723614 ґрунтується на припущеннях іншого податкового органу без дослідження первинної бухгалтерської документації, а отже складений з порушенням п.2. п.5.2, п.6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року №984 .

В акті перевірки відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи договір поставки ТОВ «Маріко» з ПП «Ін Кар», учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом в акті перевірки не зазначено наявності протиправного умислу та мети при укладенні ТОВ «Маріко» з ПП «Ін Кар» угоди. Якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету або допустив інші податкові порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та подальшого відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім цього, як зазначає позивач, в акті перевірки відсутні зауваження щодо оформлення договору поставки, видаткових накладних, ТТН, податкових накладних. У податкового органу не виникло сумніву щодо пункту розвантаження отриманого товару за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, 68, за якою знаходиться ТОВ «Маріко», та за якою перебувають виробничі потужності підприємства, що підтверджено договором оренди від 01.01.2014 року №01/01/14. Використання придбаного товару, кільки чорноморської мороженої у власній господарській діяльності підтверджено, накладними на внутрішнє переміщення, розшифровками відвантаження, видатковими накладними на поставку виготовленої продукції покупцям. Таким чином, ТОВ «Маріко» правомірно віднесло до складу податкового кредиту за липень, серпень 2014 року суму ПДВ.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві (том 1, а.с.4-8).

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі з підстав викладених в письмових запереченнях (том 2, а.с.153-175).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ТОВ «Маріко» 16.09.2005 року зареєстроване реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, та на день проведення перевірки перебувало на податковому обліку у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів України в Одеській області (том 1, а.с.45-49).

Судом встановлено, що старшим державним ревізором-інспектором відділу податкового аудиту окремих платників, управління податкового аудиту ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області, Слободянюк Олесею Вікторівною відповідно до наказу №653 від 18.11.2014 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», на підставі п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 ст. 78, з урахуванням вимог п. 79.2, ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Маріко», щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платниками податків ПП «Ін Кар» за період липень-серпень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки (том 1 а.с. 13-27).

Зі змісту зазначеного акту перевірки вбачається, що ТОВ «Маріко», в порушення п.198.1, 198.3, ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, занижено податок на додану вартість на суму 29861 грн.

До такого висновку перевіряючи дійшли, використовуючи інформацію комп'ютерних інформаційних систем АІС Податковий блок, Архів електронної звітності, рапорт старшого оперуповноваженого ОУ Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області Гетьманченко В.А., акт ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів України в Одеській області від 25.07.2014 року №4243/15-53-22-08/38438258 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «ХОЛ АВТО» щодо документального підтвердження господарських відносин із контрагентами їх реальності та повноти відображення в обліку за період травень-червень 2014 року», податкову інформацію ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів України в Одеській області від 22.09.2014 року №329407/15-53-22-3/09 по підприємству ПП «Ін Кар» з платниками податків за період травень-червень 2014 року.

На підставі зазначеного акту перевірки, ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення - рішення № від 13.01.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 44 791, 50 грн. (том 1, а.с.2).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Маріко» не направляло на адресу ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області заперечення на акт перевірки, та не оскаржувало податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Одночасно, судом досліджені копії первинної бухгалтерської документації, а саме: копія наказу № 1 від 10.09.2005 року про призначення ОСОБА_3 директором TOB «МАРІКО» (том 1 а.с. 30), копія особової картки працівника ОСОБА_4, копія наказу № 44 від 01.10.2012 року про прийняття ОСОБА_4, копія наказу № 18-2014 від 29.12.2014 р. про звільнення ОСОБА_4 (том 1 а.с. 50-52), копія договору поставки № 04/07-2014 від 04.07.2014 року (том 1 а.с. 53-54), копія видаткової накладної № ІН-00300 від 07.07.2014 року (том 1 а.с. 55), копія ТТН № 300 від 07.07.2014 року (том 1 а.с. 56), копія податкової накладної № 300 від 07.07.2014 року (том 1 а.с. 57), копія видаткової накладної № ІН-00750 від 16.07.2014 року (том 1 а.с. 58), копія ТТН № 750 від 16.07.2014 року (том 1 а.с. 59), копія податкової накладної № 750 від 16.07.2014 року (том 1 а.с. 60), копія видаткової накладної № ІН-01000 від 21.07.2014 року (том 1 а.с. 61), копія ТТН № 1000 від 21.07.2014 року (том 1 а.с. 62), копія податкової накладної № 1000 від 21.07.2014 року (том 1 а.с. 63), копія видаткової накладної № ІН-01650 від 23.07.2014 року (том 1 а.с. 64), копія ТТН № 1650 від 23.07.2014 року (том 1 а.с. 65), копія податкової накладної № 1650 від 23.07.2014 року (том 1 а.с. 66), копія видаткової накладної № ІН-00412 від 05.08.2014 року (том 1 а.с. 67), копія ТТН № 412 від 05.08.2014 року (том 1 а.с. 68), копія податкової накладної № 412 від 05.08.2014 року (том 1 а.с. 69), копія видаткової накладної № ІН-00713 від 08.08.2014 року (том 1 а.с. 70), копія ТТН № 713 від 08.08.2014 року (том 1 а.с. 71), копія податкової накладної № 713 від 08.08.2014 року (том 1 а.с. 72), копія видаткової накладної № ІН-01310 від 14.08.2014 року (том 1 а.с. 73), копія ТТН № 1310 від 14.08.2014 року (том 1 а.с. 74), копія податкової накладної № 1310 від 14.08.2014 року (том 1 а.с. 75), копія видаткової накладної № ІН-02714 від 28.08.2014 року (том 1 а.с. 76), копія ТТН № 2714 від 28.08.2014 року (том 1 а.с. 77), копія податкової накладної № 2714 від 28.08.2014 року (том 1 а.с. 78), копія банківських виписок по рахунку (том 1 а.с. 79-80), копії технологічних схем виробництва ТОВ «МАРІКО» (том 1 а.с. 81-87), копії накладних на внутрішнє переміщення № ПМ-0000141 від 07.07.2014 року, № ПМ-0000144 від 15.07.2014 року, № ПМ-0000148 від 17.07.2014 року, № ПМ-0000156 від 22.07.2014 року, № ПМ-0000167 від 30.07.2014 року, № ПМ-0000168 від 02.08.2014 року, № ПМ-0000169 від 04.08.2014 року, № ПМ-0000172 від 08.08.2014 року, № ПМ-0000184 від 15.08.2014 року, № ПМ-0000189 від 19.08.2014 року, № ПМ-0000196 від 25.08.2014 року, № ПМ-0000214 від 29.08.2014 року, № ПМ-0000218 від 04.09.2014 року, № ПМ-0000244 від 08.09.2014 року, № ПМ-0000250 від 11.09.2014 року, № ПМ-0000254 від 15.09.2014 року, № ПМ-0000261 від 19.09.2014 року, № ПМ-0000274 від 24.09.2014 року, № ПМ-0000280 від 29.09.2014 року, № ПМ-0000292 від 03.10.2014 року, № ПМ-0000301 від 09.10.2014 року, № ПМ-0000328 від 13.10.2014 року (том 1 а.с. 89-109), копії розшифровок відвантаження ТОВ «МАРІКО» (том 1 а.с. 110-126), копії видаткових накладних виписаних ТОВ «МАРІКО» покупцям продукції за 3-4 квартали 2014 року (том 1 а.с. 127-250, том 2 а.с. 1-111), копії довіреностей на отримання товару №169 від 16.07.2014 року, №180 від 21.07.2014 року, №182 від 23.07.2014 року, №203 від 05.08.2014 року, №211 від 08.08.2014 року, №242 від 28.08.2014 року, №223 від 14.08.2014 року, №152 від 07.07.2014 року (том 2 а.с. 117-124), копія договору оренди нерухомого майна від 01.01.2014 року № 01/01/14, копія акту приймання-передачі майна в оренду (том 2 а.с. 126-129), копія договору найму транспортного засобу (том 2 а.с. 130), копії декларацій виробника про якість від 07.07.2014 року, від 16.07.2014 року, від 21.07.2014 року, від 23.07.2014 року, від 28.08.2014 року, від 14.08.2014 року, від 08.08.2014 року, від 05.08.2014 року (том 2 а.с. 132-139).

Проаналізувавши положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 14.1.27 ст. 14 ПК України, (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України передбачено (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України, передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг; Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.11 ст. 201 ПК України передбачено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку); в) бухгалтерська довідка, складена відповідно до пункту 36 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу; г) податкова накладна, складена платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі використання платниками для розрахунків із споживачами реєстраторів розрахункових операцій касовий чек повинен містити дані про загальну суму коштів, що підлягає сплаті покупцем з урахуванням податку, та суму цього податку, що сплачується у складі загальної суми.

Порядок обчислення та накопичення реєстраторами розрахункових операцій сум податку встановлює Кабінет Міністрів України.

Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 року № 996-XIV на даних бухгалтерської звітності базуються фінансова, податкова та інші види звітності.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення).

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2 п. 2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Підпунктами 2.4, 2.5, 2.13, 2.14 п. 2 Положення встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. Керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна. Кількість осіб, які мають право підписувати документи на здійснення операцій з видачею особливо дефіцитних товарів і цінностей, бланків суворої звітності, повинно бути обмежено. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

З наданих суду документів вбачається, що між ПП «Ін Кар» (Постачальник) та TOB «МАРІКО» (Покупець) укладений договір поставки №04/07-2014 від 04.07.2014 року (том 1, а.с.53-54).

За умовами цього договору постачальник зобов'язується поставити (передати у власність) покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію у кількості згідно накладної, товарно-транспортної накладної на кожну партію поставленої продукції, якою підтверджується факт поставки продукції постачальником і її прийняття покупцем (п.1.1 Договору).

Продукція, що підлягає поставці за цим договором, буду поставлятися окремими партіями (п.1.1 Договору).

Зобов'язання постачальника по поставці продукції вважається виконаним після того, як він у своїх складських приміщеннях передав продукцію у власність покупця, а останній прийняв продукцію у кількості, що зазначена у товарній накладній, по якій буде здійснюватися передача-приймання продукції від постачальника покупцеві в місці поставки (п.2.1 Договору).

Місцем поставки за цим договором визначається місце, у якому постачальник передав, а покупець прийняв продукцію, передбаченому цим договором (п.2.4 Договору).

Продукція вважається поставленою постачальником і прийнятою покупцем по кількості-згідно кількості, зазначеній в товарній, товарно-транспортній накладній, по якості - згідно якісного посвідчення, що є документом про якість продукції (п.2.6 Договору).

Якість поставленої продукції повинна відповідати вимогам державних і галузевих стандартів, встановлених для даного виду продукції, і буде засвідчено документом про якість, яким є якісне посвідчення. Зазначені документи про якість продукції надаються покупцеві разом із продукцією (п.4.1 Договору).

Покупець зобов'язаний оплатити вартість поставленої йому продукції протягом трьох банківських днів із дати поставки шляхом перерахування відповідної грошової суми на розрахунковий рахунок постачальника або внесення суми платежу за продукцію в касу постачальнику (п.5.1 Договору).

На підтвердження виконання вимог вищезазначеного договору, позивачем до суду надано копію видаткової накладної № ІН-00300 від 07.07.2014 року (том 1 а.с. 55), копію ТТН № 300 від 07.07.2014 року (том 1 а.с. 56), копію податкової накладної № 300 від 07.07.2014 року (том 1 а.с. 57), копію видаткової накладної № ІН-00750 від 16.07.2014 року (том 1 а.с. 58), копію ТТН № 750 від 16.07.2014 року (том 1 а.с. 59), копію податкової накладної № 750 від 16.07.2014 року (том 1 а.с. 60), копію видаткової накладної № ІН-01000 від 21.07.2014 року (том 1 а.с. 61), копію ТТН № 1000 від 21.07.2014 року (том 1 а.с. 62), копію податкової накладної № 1000 від 21.07.2014 року (том 1 а.с. 63), копію видаткової накладної № ІН-01650 від 23.07.2014 року (том 1 а.с. 64), копію ТТН № 1650 від 23.07.2014 року (том 1 а.с. 65), копію податкової накладної № 1650 від 23.07.2014 року (том 1 а.с. 66), копію видаткової накладної № ІН-00412 від 05.08.2014 року (том 1 а.с. 67), копія ТТН № 412 від 05.08.2014 року (том 1 а.с. 68), копію податкової накладної № 412 від 05.08.2014 року (том 1 а.с. 69), копію видаткової накладної № ІН-00713 від 08.08.2014 року (том 1 а.с. 70), копію ТТН № 713 від 08.08.2014 року (том 1 а.с. 71), копію податкової накладної № 713 від 08.08.2014 року (том 1 а.с. 72), копію видаткової накладної № ІН-01310 від 14.08.2014 року (том 1 а.с. 73), копію ТТН № 1310 від 14.08.2014 року (том 1 а.с. 74), копію податкової накладної № 1310 від 14.08.2014 року (том 1 а.с. 75), копію видаткової накладної № ІН-02714 від 28.08.2014 року (том 1 а.с. 76), копію ТТН № 2714 від 28.08.2014 року (том 1 а.с. 77), копію податкової накладної № 2714 від 28.08.2014 року (том 1 а.с. 78), копії банківських виписок по рахунку (том 1 а.с. 79-80), копію технологічних схем виробництва ТОВ «МАРІКО» (том 1 а.с. 81-87), копії накладних на внутрішнє переміщення продукції № ПМ-0000141 від 07.07.2014 року, № ПМ-0000144 від 15.07.2014 року, № ПМ-0000148 від 17.07.2014 року, № ПМ-0000156 від 22.07.2014 року, № ПМ-0000167 від 30.07.2014 року, № ПМ-0000168 від 02.08.2014 року, № ПМ-0000169 від 04.08.2014 року, № ПМ-0000172 від 08.08.2014 року, № ПМ-0000184 від 15.08.2014 року, № ПМ-0000189 від 19.08.2014 року, № ПМ-0000196 від 25.08.2014 року, № ПМ-0000214 від 29.08.2014 року, № ПМ-0000218 від 04.09.2014 року, № ПМ-0000244 від 08.09.2014 року, № ПМ-0000250 від 11.09.2014 року, № ПМ-0000254 від 15.09.2014 року, № ПМ-0000261 від 19.09.2014 року, № ПМ-0000274 від 24.09.2014 року, № ПМ-0000280 від 29.09.2014 року, № ПМ-0000292 від 03.10.2014 року, № ПМ-0000301 від 09.10.2014 року, № ПМ-0000328 від 13.10.2014 року (том 1 а.с. 89-109), копії розшифровок відвантаження ТОВ «МАРІКО» (том 1 а.с. 110-126), копії довіреностей на отримання товару №169 від 16.07.2014 року, №180 від 21.07.2014 року, №182 від 23.07.2014 року, №203 від 05.08.2014 року, №211 від 08.08.2014 року, №242 від 28.08.2014 року, №223 від 14.08.2014 року, №152 від 07.07.2014 року (том 2 а.с. 117-124).

Крім того, у підтвердження кількісного складу працівників ТОВ «МАРІКО» суду надано належним чином засвідчену копію наказу № 1 від 10.09.2005 року про призначення ОСОБА_3 директором TOB «МАРІКО» (том 1 а.с. 30), копію особової картки працівника ОСОБА_4, копію наказу № 44 від 01.10.2012 року про прийняття ОСОБА_4, копію наказу № 18-2014 від 29.12.2014 року про звільнення ОСОБА_4 (том 1 а.с. 50-52).

У підтвердження наявності технічних умов, технологічних можливостей виробничо- складських приміщень та транспорту суду надано копія договору оренди нерухомого майна від 01.01.2014 року № 01/01/14, копія акту приймання-передачі майна у оренду (том 2 а.с. 126-129), договір найму транспортного засобу (том 2 а.с. 130).

Якість отриманої продукції підтверджена копіями декларацій виробника про якість від 07.07.2014 року, від 16.07.2014 року, від 21.07.2014 року, від 23.07.2014 року, від 28.08.2014 року, від 14.08.2014 року, від 08.08.2014 року, від 05.08.2014 року (том 2 а.с. 132-139).

Подальше реалізація продукції підтверджена копіями видаткових накладних виписаних ТОВ «МАРІКО» покупцям продукції за 3-4 квартали 2014 року (том 1 а.с. 127-250, том 2 а.с. 1-111).

Зазначені вище документи відповідають вимогам Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704.

Доказів у спростування зазначених обставин відповідачем до суду не надано.

Посилання відповідача в акті перевірки в обґрунтування висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства на встановлення ризиковості проведених ПП «Ін Кар» операцій з ПП «ХОЛ АВТО», суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки ці обставини стосуються не позивача, а його контрагента. Жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у його постановах від 09.09.2008 року у справі N 21-500во08, від 01.06.2010 у справі N 21-573во10, постанові від 31.01.2011 у справі 21-47а10, а також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява N 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Крім того, судом встановлено, що податкова інформація відносно ПП «Ін Кар», яка внесена до баз даних податкових органів, на підставі листа ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 22.09.2014 року за № 32940/7/15-53-22-3-/09, що стала підставою для проведення ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області документальної невиїзної перевірки ТОВ «Маріко», згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2014 року по справі №815/6634/14, що набрала законної сили (ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2015 року, ухвала Вищого адміністративного суду України від 19.02.2015 року) підлягає вилученню, а дії по її внесенню визнанні протиправними.

На підставі вищезазначеного суд дійшов висновку, що викладені фахівцями ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області обставини щодо порушення ТОВ «Маріко» вимог п.198.1, 198.3, ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, є безпідставними та спростовуються зібраними по справі доказами.

Відповідно до вимог податкового законодавства України необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Податковий орган, не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2015 року прийняте ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для їх прийняття.

Згідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області № від 13.01.2015 року.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд у строки та в порядку встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 28 квітня 2015 року.

Суддя О.А. Левчук

.