Справа № 263/5100/14-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кулик С.В.
Суддя-доповідач - Ханова Р.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року справа №263/5100/14-а

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р. Ф.

суддів: Гайдара А.В.

Чебанова О.О.

розглянувши в порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення

Жовтневого району Маріупольської міської ради

на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя

Донецької області

від 07 липня 2014 року

по адміністративній справі №263/5100/14-а

за позовом ОСОБА_3

до Управління праці та соціального захисту населення

Жовтневого району Маріупольської міської ради

про визнання дій неправомірними та зобов'язання

вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі позивач) звернулася в червні 2014 року з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради (надалі управління, відповідач) про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання здійснити нарахування та сплату недоотриманої щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 27.09.2011 року по 30.04.2014 року, з урахуванням виплачених сум та підвищення виплат відповідно до прожиткового мінімуму у розмірі 30872,68грн., та зобов'язання призначити та виплатити допомогу у розмірі прожиткового мінімуму з 01.05.2014 року до 29.06.2014 року (арк. справи 16-19).

Постановою суду першої інстанції від 7 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 за період з 22.07.2011 року по 04.12.2013 року залишені без розгляду, у зв'язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду з позовом, позовні вимоги про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення недоотриманої щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 05.12.2013 року по 29.06.2014 року задоволено частково: зобов'язано відповідача здійснити перерахунок призначеної допомоги та виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» у розмірах, що дорівнюють прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років з врахуванням підвищення виплат, відповідно до прожиткового мінімуму на дитину починаючи з 05.12.2013 року до 29.06.2014 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (арк. справи 6,7).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову (арк. справи 8, 9).

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що на час виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідач діяв на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», а тому дії відповідача не можливо вважати такими, що суперечать законодавству.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційний розгляд здійснюється відповідно до пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (арк. справи 26).

Відповідачем вказана допомога була нарахована та виплачена позивачу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» у розмірі 130,00 грн., як не працюючій особі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно виплачував позивачу у період з 05.12.2013 року по 29.06.2014 року допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, який суперечить статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Статтею 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (зі змінами та доповненнями) передбачено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника).

З 1 січня 2008 року відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та пункту 3 Прикінцевих Положень цього Закону, пункту 22 Порядку про призначення та виплату державної допомоги сім'ям з дітьми затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50%; з 1 січня 2009 року -75%; з 1 січня 2010 року - 100% прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупнім доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції Закону № 107-VІ, тобто у розмірі не менше 130 гривень без врахування різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», розділ П «Внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким викладена зазначена редакція частини першої статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», діяла по 31 грудня 2008 року.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року N 1751 саме на виконання Закону N 2811-XII (пункт 1).

Таким чином, станом на день звернення позивача до відповідача із заявою при призначення їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, частина 1 статті 15 Закону діє в наступній редакції: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

В подальшому, ані Законом України «Про Державний бюджет на 2013 рік», ані Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік», ані іншими законами не встановлювався інший розмір допомоги, ніж в Законі №2811-ХІІ.

Таким чином, відповідач, виплачуючи позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 грн., діяв неправомірно та з порушенням вимог законодавства.

Посилання апелянта на те, що на час виплати грошової допомоги відповідач діяв на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, в даному випадку положення ст. 15 Закону № 2811-ХІІ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та задовольнив позов з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу, є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 липня 2014 року у адміністративній справі № 263/5100/14-а - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 липня 2014 року у адміністративній справі № 263/5100/14-а - залишити без змін.

Ухвала постановлена та підписана 28 квітня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: А.В.Гайдар

О.О.Чебанов