Справа № 805/602/15-а
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дмитрієв В.С.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 року справа №805/602/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Ляшенка Д.В., суддів Ястребової Л.В., Василенко Л.А., при секретарі судового засідання Корадо А.А., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача за довіреністю Саіян Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі № 805/602/15-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення заборгованості по виплаті компенсації замість належних предметів речового майна у сумі 20206, 44 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом до Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просив: визнати неправомірною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не виплати компенсації за не отримане речове майно; стягнути з військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України грошові кошти у розмірі 20206,44 грн., як компенсацію речове майно.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення заборгованості по виплаті компенсації замість належних предметів речового майна у сумі 20206, 44 грн. відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є і необґрунтованим так як ухвалене з порушенням вимог чинного законодавства. Апелянт вважає, що бездіяльність командування військової частини № НОМЕР_1 полягає у відмові в виплаті компенсації за недотримане речове майно неправомірна, оскільки реалізація особою права, пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а тому, посилання командира частини на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань є необґрунтованим.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Представник відповдіача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою що підлягає залишенню без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Судом встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Наказом командувача Національної гвардії України від 10.12.2014 № 146 о/с позивача звільнено з військової служби у запас за станом відповідно до п.п. «б» п. 1 частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу, з 16 грудня 2014 року, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15.12.2014 № 137 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, про підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с.11).

Відповідно до довідки про вартість не отриманого згідно норм забезпечення форменого обмундирування (за планом 2014 року) № 32/148від15.12.2014 року, виданої начальником речової служби тилу військовоючастиною№3035, майором ОСОБА_2 , грошова компенсація ОСОБА_1 за не отримане речове майно складає 20206,44 грн. (а.с. 12-14).

31 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити йому грошову компенсацію за не оримане речове майно, однак відповідач, листом № 11/26 від 31 січня 2015 року повідомив позивача, що фінансування діяльності Національної гвардії України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом, а від так, військова частина № НОМЕР_1 є розпорядником бюджетних коштів, яка здійснює видатки та платежі тільки в межах відповідних асигнувань, встановлених на поточний рік. Згідно вимог Постанови КМУ від 28.10.2004 № 1444 військовослужбовці, звільнені в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення, однак в плані асигнувань на поточний рік видатків на грошову компенсацію за не отримане речове майно не передбачено (а.с. 15).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) (у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року), військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідно до статті 2 Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» (далі - Закон № 1459-ІІІ) дію частини другої статті 9 Закону № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України від 03 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Частиною другою статті 24 Закону України від 25.03.1992 р. № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

На момент звернення позивача з заявою про виплату йому грошової компенсації за невидане речове забезпечення він не мав право на її отримання, оскільки був виключений зі списків особового складу військової частини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на момент звернення позивача для отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, то пункт 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444, на який покликається апелянт, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням Закону №2011-ХІІ.

Посилання апелянта на пункт 10 Положення № 1444, відповідно до якого, військовослужбовці забезпечуються речовим майном за рахунок військового формування, в якому проходять військову службу, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки положеннями статті 9-1 Закону України № 2011-XII не передбачено виплату заборгованості по речовому майну військовослужбовцям, звільненим зі служби.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року №21-79а15, від 21січня 2014 року у справі № 21-470а13 від 19.03.2013р. у справі №21-38а13 та від 22.10.2013р. у справі №21-286а13.

Відповідно до положень статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зроблених у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі № 805/602/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі № 805/602/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст складено та підписано колегією суддів 28 квітня 2015 року

Головуючий суддя: Д. В. Ляшенко

Судді: Л. В. Ястребова

Л.А. Василенко