Справа № 531/421/15-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 р.Справа № 531/421/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області на постанову Карлівського районного суду Полтавської області від 24.03.2015р. по справі № 531/421/15-а

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області

до Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області

про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИЛА:

16 березня 2015 року позивач, Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області, звернувся до Карлівського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, в якому просив суд:

- скасувати постанову Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про накладення штрафу від 02.03.2015 р. (серія ВП № 45713621).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що виплата грошових коштів на виконання постанови Карлівського районного суду Полтавської області від 09.07.2014 року про зобов'язання УПФ України в Карлівському районі вчинити дії по виплаті недоплаченої пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2014 р. сум пенсій, нарахованої із розміру державної (основної) пенсії не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно вимог ст. ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не була здійснена через відсутність коштів відповідного бюджетного та іншого фінансування, що унеможливлює, на думку позивача, проведення відповідних виплат.

Постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 24.03.2015 року в задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови про накладення штрафу відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 09.07.2014 року Карлівським райсудом було винесено постанову, якою зобов'язано позивача здійснити перерахунок пенсії призначеної ОСОБА_2 з 01.01.2014 р., виходячи із розміру державної (основної) пенсії не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно вимог ст. ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Своєю постановою від 09.07.2014 року Карлівський районний суд Полтавської області зобов'язав УПФ України в Карлівському районі вчинити дії по виплаті недоплаченої ОСОБА_2 пенсії з 01.01.2014 р. сум пенсій, нарахованої із розміру державної (основної) пенсії не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно вимог ст. ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 11.03.2015 р. на адресу позивача надійшла постанова Підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Полтавській області , про накладення штрафу від 02.03.2015р.

Старшим державним виконавцем Дрібною Ю.А. встановлено, що згідно листа УПФ України в Карлівському районі від 08.12.2014 р. здійснено перерахунок пенсії згідно рішення суду, однак виплата коштів не проведена.

02.03.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ Полтавської області Дрібною Ю.А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-а/531/43/14 від 03.10.2014 р. виданого Карлівським райсудом було винесено постанову про накладення на боржника Управління Пенсійного фонду в Карлівському районі Полтавської області штрафу у розмірі 1360 грн. (а.с.3).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про накладення штрафу від 02.03.2015 р. (серія ВП № 45713621) прийнята відповідачем обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законамиУкраїни.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Слід відмітити, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку урегульовано нормами Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає обов'язок державного виконавця вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі-виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як, вбачається з постанови про накладення штрафу, виконавчий лист №2-а/531/43/14 виданий 03.10.2014 року Карлівським районним судом Полтавській області зобов'язує здійснити перерахунок пенсії та провести відповідні виплати.

Отже, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини, вищевказані заходи старшого державного виконавця, спрямовані на виконання рішення суду, не можуть бути визнані не належними, виходячи з наступного.

Згідно частин 1, 2 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Так, за змістом ч. 1 ст. 89 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 Закону України "Про виконавче провадження", у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України є обов'язковими до виконання на всій території України. Частиною 1 статті 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню на всій території України безвідносно до суб'єктивного ставлення конкретного суб'єкта права до такого судового акту, що означає виникнення з дати набрання судовим актом законної сили у зобов'язаної особи обов'язку вчинити організаційні, правові та інші заходи, спрямовані на організацію виконання судового рішення.

Щодо посилання позивача на те, що ним частково виконане рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавській області здійснено перерахунок пенсії, але виплата нарахованих сум буде проведена при нарахуванні відповідного фінансування з державного бюджету України.

При цьому слід зазначити, що виконавчим листом Карлівського райсуду зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавській області здійснити не лише перерахунок пенсії, а й провести виплату ОСОБА_2 з 01.01.2014 р. сум пенсій, нарахованої із розміру державної (основної) пенсії не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно вимог ст. ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Практика Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини - від 07.11.05 р. справа "Качко проти України", від 29.06.2004 року справа "Жовнір проти України", від 29.06.2004 року справа "Півень проти України") свідчить про те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У своєму рішенні по справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватись як складова частина "судового розгляду". Суд зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Отже, Управлінням Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавській області не виконане рішення суду в частині проведення виплат ОСОБА_2 з 01.01.2014 р. сум пенсій, нарахованої із розміру державної (основної) пенсії не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком згідно вимог ст. ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про накладення штрафу від 02.03.2015 р. (серія ВП № 45713621) прийнята відповідачем обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Карлівського районного суду Полтавської області від 24.03.15 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Карлівського районного суду Полтавської області від 24.03.2015р. по справі № 531/421/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 24.04.2015 р.