Справа № 820/354/15
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

820/354/15

Харківський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 квітня 2015 р. № 820/354/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Сагайдак В.В.

при секретарі судового засідання - Ромащенко М.П.,

за участю: представника позивача:

представника відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова, в якому з урахуванням уточнень просить суд :

У судовому засіданні 28.04.2015 року протокольною ухвалою було замінено відповідача з Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова на Державну податкову інспекцію у Дзержинському районі м. Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області.

Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на законних підставах, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Фахівцями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області була проведена позапланова документальна невиїзна перевірка ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" з питань перевірки відносин з ТОВ «ДИОСКУР» (код ЄДРПОУ 38773062) за серпень 2014 року.

Результати перевірки оформлені актом від 03.12.2014 р. № 5644/20-30-22-03/34953219 (а.с. 15-30). В акті зазначено про порушення ТОВ " Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи", зокрема: п. 198.2, п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит у загальній сумі 144433 грн., в т.ч.: за серпень 2014 року в сумі 142663грн., за вересень 2014 року в сумі 1770 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 144433 грн., в т.ч: за серпень 2014 року в сумі 142663 грн., за вересень 2014 р. в сумі 1770 грн. (а.с. 30).

ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" 08.12.2014 року були подані до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області заперечення до висновків акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 03.12.2014 року №5644/20-30-22-03/34953219 (а.с. 31-33), але ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області було прийнято рішення залишити висновки акту без змін, як такі, що відповідають вимогам чинного законодавства.(а.с. 34-37).

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкового органу про порушення контрагентом позивача ТОВ «ДИОСКУР» своїх податкових зобов'язань, приписів господарського та цивільного законодавства (моральних засад).

В основу висновку податкового органу покладено відомості акту ДПІ у Дзержинському районі від 03.12.2014 р. № 5644/20-30-22-03/34953219 "Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «ДИОСКУР» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків та їх реальності та повноти відображення в обліку за серпень 2014 року", яким встановлено відсутність факту реального здійснення господарської діяльності ТОВ «ДИОСКУР».

Отже, відповідач дійшов висновку, що правочини, укладені ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" з ТОВ «ДИОСКУР» в серпні 2014 року, є нікчемними.

Судом встановлено, що в перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з ТОВ «ДИОСКУР». Між ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" (Замовник) та ТОВ «ДИОСКУР» (Виконавець) 01.08.2013 р. укладено договір № 01/08/13, згідно якого ТОВ «ДИОСКУР» (Виконавець) виконує супутні послуги по сертифікації обладнання, матеріалів та комплектуючих виробів, а також розробку та підготовку документації за дорученням «Замовника», яка відноситься до процедур акредитації, призначення, отримання повноважень на виконання робіт, пов’язаних з оцінкою відповідності продукції, послуг та систем управління по міжнародним стандартам, та іншої документації (а.с. 86-88, 90-124).

Згідно договору від 01.08.2013 року №01/08/13 ТОВ «ДИОСКУР» виконав супутні послуги по сертифікації обладнання та матеріалів, а не самі послуги по сертифікації.

Відповідні послуги були прийняті позивачем за актами приймання – передачі та оплачені. Виконані роботи були передані замовникам послуг у встановленому законом порядку, а саме акти виконаних робіт №207-241 за період 01.08.2014 р. по 28.08.2014 р. Позивачем до перевірки було надано податкові накладні № 2-10, 14-23, 27-32, 35-40, 42-45 у зазначений період.(а.с. 125-159, 160-194).

Суми податку на додану вартість за податковими накладними включено до складу податкового кредиту та відображено в реєстрі отриманих податкових накладних, яка відповідає додатку 5 до податкової декларації.

Зауважень стосовно форми та змісту первинних документів, формування звітності підприємства під час перевірки та на момент подання звітності податкового органу не встановлено.

Отримані від ТОВ «ДИОСКУР» роботи були необхідні для виконання робіт перед замовниками ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи", включені у вартість робіт за відповідними договорами з контрагентами, зазначеними в реєстрі.(а.с.222-230).

ТОВ «ДИОСКУР» має право надавати супутні послуги по сертифікації , тобто має право розробки та підготовки документів за дорученням ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи".

Факт придбання позивачем послуг підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів, посвідчується належним чином оформленою податковою накладною.

Суд вважає безпідставною правову позицію відповідача, що правочини між ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" та ТОВ «ДИОСКУР» здійснені без мети настання реальних наслідків з огляду на таке.

Проведення господарських операцій підприємства підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Отже, згідно вказаної норми закону, первинні документи по відображенню господарських операцій, є основою для податкового обліку.

Порядок обчислення і сплати податку на додану вартість платниками податку визначений Податковим кодексом України. Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 ПК України).

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

З огляду на встановлені обставини у справі, враховуючи індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, встановлений статтею 61 Конституції України, суд зазначає, що у разі порушення контрагентами платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цих осіб. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податків (в даному випадку, ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи") права на віднесення сум до складу податкового кредиту у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови його отримання (сплатив ПДВ у ціні замовлених та фактично отриманих товарів) та має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

З наведених норм законодавства та досліджених матеріалів справи, суд зазначає, що ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" виконало вимоги законодавства, сплативши податок на додану вартість в ціні отриманих товарів контрагента ТОВ «ДИОСКУР», який в свою чергу, виконав вимоги діючого законодавства, видавши ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" належним чином оформлені податкові накладні на сплачені суми податку.

Відповідно до ст. 202 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин повинен відповідати вимогам зазначеним у ст.203 ЦК України. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Слід відмітити, що притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст.228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати ПДВ покладається на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства контрагентами.

Якщо контрагент можливо не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені первинні документи в сукупності свідчать про реальність виконання укладених між ТОВ "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" та ТОВ «ДИОСКУР» правочинів, та як наслідок, правомірність віднесення позивачем сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Виконання договорів підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, договори між позивачем і контрагентом мали реальний характер. Судом не встановлені факти, які б свідчили, що зміст договорів не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Отримані позивачем від контрагента зазначені податкові накладні не мають недоліків, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, що спричиняють втрату нею статусу первинного документа.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованості висновків акту перевірки, суд приходить до висновку, що правочини відповідають положенням чинного законодавства України. Фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та контрагентом і правомірність включення до складу податкового кредиту у відповідному звітному періоді сум ПДВ по отриманим податковим накладним.

З огляду на викладене, доводи відповідача щодо нікчемності угод є безпідставними і судом до уваги не приймаються, оскільки укладені договори виконані з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" в повному обсязі, на момент розгляду справи є чинними і в установленому законодавством порядку судом недійсними не визнавались, а податкові накладні в установленому законодавством порядку недійсними не визнані, є чинними на момент розгляду справи і в сукупності з іншими доказами у справі дають суду підстави для висновку про достовірність підтвердження фактичності здійснення господарських операцій, сплати податку на додану вартість та його сум.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам, вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 163, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Міжнародні стандарти і системи" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного Управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанову складено 28.04.2015 року.

Суддя Сагайдак В.В.