Справа № 813/49/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року № 813/49/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника позивача - Герляка Т.М.

представника відповідача - Слуцького Т.О.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ЕКО-Львів» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

Спільне підприємство Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ЕКО-Львів» (далі СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі ДПІ у Личаківському районі м. Львова), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення 18.12.2014 №.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі акта про результати позапланової виїзної перевірки СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» з питань правомірності формування податкового кредиту та податкового зобов'язання по деклараціях з ПДВ за травень, червень, липень 2014 ДПІ у Лмчаківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 233 270 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 155 478 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 77 739 грн.

На думку позивача, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, які ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на припущеннях.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та письмові докази, просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає оскаржуване податкове повідомлення рішення таким, що винесене з урахуванням вимог чинного законодавства. Посилається на фіктивний характер договорів. В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування заперечення позовних вимог покликається на те, що в ході проведеної перевірки документів встановлено, що взаємовідносини між позивачем та ПП «НП «ХІМІЧ» та ТОВ «САНТЕХРЕСУРС» не підтверджено та визнано як такими, що не мали реального товарного характеру, лише зафіксовано документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку, тобто визнано безтоварними. В ході перевірки не підтверджено передачу товару від ПП «НП «ХІМІЧ» та ТОВ «САНТЕХРЕСУРС», що свідчить про те, що укладені угоди між контрагентами здійснені без мети настання реальних наслідків.

Суд, заслухавши думку сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ДПІ у Личаківському районі м. Львова проведено позапланову виїзну перевірку СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» з питань правомірності формування податкового кредиту та податкового зобов'язання по деклараціях з ПДВ за травень, червень, липень 2014.

За результатами даної перевірки складено акт від 04.12.2012 №507/22-01/31442100 (надалі -акт перевірки), яким встановлено порушення вимог п.44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.6, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 155 478 грн, в т.ч. за травень 2014 на суму 36 880 грн, за червень 2014 в сумі 39 463 грн, за липень 2014 в сумі 79 135 грн.

На підставі висновків акта перевірки 18.12.2014 ДПІ в Личаківському районі м. Львова прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №, яким СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 233 270 грн.

Згідно з приписами акта перевірки, контрагентами, що впливали на суму розрахунку податкового зобов'язання СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» за перевіряємий період, є ПП «НП «ХІМІЧ» та ТОВ «САНТЕХРЕСУРС».

Судом встановлено, що позивач у травні, червні, липні 2014 здійснив ряд господарських операцій із ПП «НП «ХІМІЧ» та ТОВ «САНТЕХРЕСУРС». Змістом операцій було придбання філією «КОМ-ЕКО-Борислав» СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» товарно-матеріальних цінностей та надання послуг.

В матеріалах справи міститься Положення про Філію «КОМ-ЕКО-Борислав» СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» з Розділу 3 якого видно, що Філія має право самостійно від імені Товариства укладати з юридичними особами угоди…; володіти і користуватись основними фондами та оборотними коштами Товариства…; придбання основних фондів від імені Товариства.

Судом встановлено, що 02.06.2014 між Філією «КОМ-ЕКО-Борислав» СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» та ПП «НП «ХІМІЧ» укладено договір б/н про ремонт та технічне обслуговування автомобілів у м. Трускавці та м. Бориславі. Відповідно до умов даного договору здійснювався ремонт та технічне обслуговування автомобілів КАМАЗ д.н.з. ВС4890ЕА та МАЗ д.н.з. ВС1860ЕА, дані автомобілі передані в оренду Філії відповідно до договору оренди автомобілів від 02.01.2014 від ТОВ «ДВ-ЕКОСВІТ».

На підтвердження виконання даних робіт до договору позивачем надано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.06.2014 №ОУ-423 на суму 49750 грн в т.ч. ПДВ 9950 грн, від 31.07.2014 №ОУ-317 на суму 49750 грн в т.ч. ПДВ 9950 грн, від 31.07.2014 №ОУ-318 на суму 49750 грн в т.ч. ПДВ 9950 грн та калькуляції виконання робіт по ремонту автомобілів. Відповідно до вказаних актів здачі-приймання робіт (надання послуг) ціна договору склала 149700 грн в т.ч. ПДВ 179640 грн.

Також 02.06.2014 між Філією «КОМ-ЕКО-Борислав» СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» та ПП «НП «ХІМІЧ» укладено договір б/н про ремонт, технічне обслуговування та покраску контейнерів в м. Трускавці та м. Бориславі.

На підтвердження виконання даних робіт до договору позивачем надано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.06.2014 №ОУ-425 на суму 49750 грн в т.ч. ПДВ 9950 грн, 30.06.2014 №ОУ-424 на суму 49750 грн в т.ч. ПДВ 9950 грн, від 31.07.2014 №ОУ-321 на суму 49750 грн в т.ч. ПДВ 9950 грн, від 31.07.2014 №ОУ-320 на суму 49750 грн в т.ч. ПДВ 9950 грн, від 31.07.2014 №ОУ-319 на суму 49750 грн в т.ч. ПДВ 9950 грн; калькуляції виконання робіт по ремонту та технічному обслуговуванні контейнерів та акти приймання-передачі давальницької сировини. Відповідно до вказаних актів здачі-приймання робіт (надання послуг) ціна договору склала 497500 грн в т.ч. ПДВ 597000 грн

02.06.2014 між Філією «КОМ-ЕКО-Борислав» СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» та ПП «НП «ХІМІЧ» укладено договір купівлі-продажу контейнерів для ТПВ. Судом встановлено, що даний договір підписаний ОСОБА_3 відповідно до наказу №14-к від 12.05.2014 та довіреності від 14.05.2014.

На підтвердження купівлі контейнерів позивачем надано видаткові накладні від 30.06.2014 №РН426 на загальну суму 57500 грн в т.ч. ПДВ 9583,33 грн (контейнери пластикові в кількості 23 шт), від 23.07.2014 №РН 324 на загальну суму 58650 грн в т.ч. ПДВ 9775 грн (контейнери пластикової в кількості 23 шт), від 11.07.2014 №РН 322 на загальну суму 58650 грн в т.ч. ПДВ 9775 грн (контейнери пластикової в кількості 23 шт), від 17.07.2014 №РН 323 на загальну суму 58650 грн в т.ч. ПДВ 9775 грн (контейнери пластикової в кількості 23 шт). Також надано копії наказів «Про відрядження» №10 від 27.06.2014, №12 від 09.07.2014, №13 від 15.07.2014, №15 від 21.07.2014, копії подорожніх листів від 29.06.2014, від 10.07.2014, від 16.07.2014, від 22.07.2014, копію технічного паспорта автомобіля ГАЗ д.н.з. ВС3593АК, на якому забирались контейнери, та який підтверджує право власності на транспортний засіб, копію довіреності на отримання ТМЦ від 27.06.2014, від 09.07.2014, від 15.07.2014, від 21.07.2014.

Також 05.05.2014 між Філією «КОМ-ЕКО-Борислав» СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» та ТОВ «САНТЕХРЕСУРС» укладено договір б/н про поставку автозапчастин, виконання ремонтних робіт.

На підтвердження купівлі контейнерів позивачем надано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.05.2014 №ОУ-423 на суму 49750 грн в т.ч. ПДВ 9950 грн, 30.05.2014 №ОУ-421 на суму 49750 грн в т.ч. ПДВ 9950 грн, від 30.05.2014 №ОУ-422 на суму 42000 грн в т.ч. ПДВ 7000 грн, видаткову накладну від 15.05.2014 №РН 420 на загальну суму 59880 грн в т.ч. ПДВ 9980 грн (Шини R22 385 65 в кількості 12 шт), копію наказу «Про відрядження» №6 від 13.05.2014, копію подорожнього листа від 14.05.2014, копію довіреності на отримання ТМЦ від 13.05.2014.

Долучені до матеріалів справи, податкові накладні від 30.06.2014 №423, від 30.06.2014 №424, від 30.06.2014 №425, від 30.06.2014 №426, від 30.05.2014 №422, від 30.05.2014 №423, від 30.05.2014 №421, від 15.05.2014 №420, від 11.07.2014 №322, від 17.07.2014 №323, від 23.07.2014 №324, від 31.07.2014 №321, від 31.07.2014 №320, від 31.07.2014 №319, від 31.07.2014 №318, від 31.07.2014 №317 вказують на відображення господарських операцій з ПП «НП «ХІМІЧ» та ТОВ «САНТЕХРЕСУРС»в бухгалтерському, податковому обліку позивача в період травень, червень, липень 2014.

Оцінюючи встановлені обставини та доводи сторін суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 цього Кодексу база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно п. 201.4. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку,який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Для підтвердження факту правомірності віднесення сум ПДВ до податкового кредиту позивачем були надані та дослідженні в судовому засіданні податкові накладні: від 30.06.2014 №423, від 30.06.2014 №424, від 30.06.2014 №425, від 30.06.2014 №426, від 30.05.2014 №422, від 30.05.2014 №423, від 30.05.2014 №421, від 15.05.2014 №420, від 11.07.2014 №322, від 17.07.2014 №323, від 23.07.2014 №324, від 31.07.2014 №321, від 31.07.2014 №320, від 31.07.2014 №319, від 31.07.2014 №318, від 31.07.2014 №317.

Спростовуючи доводи позивача, відповідач покликається на факти, викладені в інформаціях з інших державних податкових інспекцій. Зокрема, ДПІ в Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві надано копію податкової інформації від 18.09.2014 та висновок про результати відпрацювання ризикованого платника податків оперативним підрозділом ГУ Міністерства доходів і зборів України, якою не підтверджується інформація щодо проведення фінансово-господарських взаємовідносин ПП «НП «ХІМІЧ» з контрагентами по ПЗ на суму 8 189 548 грн та ПК на 8 173 551 грн.

Також, відповідач в акті перевірки посилається на акт ДПІ в Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 31.07.2014 №1742/26-59-22-08/34751291 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «САНТЕХСЕРВІС» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.06.2014 по 30.06.2014».

Проте, дані доводи відповідача не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відповідно до п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Згідно з п.6 даного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з п.6 даного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Одночасно, неможливість проведення зустрічної перевірки контрагента не є імперативною ознакою протиправності її діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності (реальності вчинення) усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою.

При цьому, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2012 року у справі № К/9991/5398/12.

І крім цього, суд зазначає, що отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, податкової інформації, у яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись тощо, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), де Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Разом з тим, суд зазначає, що необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (послуг).

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Ст. 9. Закону України, від 16.07.1999, № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює вимоги до Первинних облікових документи та регістрів бухгалтерського обліку.

Зокрема,підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. В контексті цього Закону первинними документами є:

-контракти (договори), пов'язані з реалізацією, поставкою, купівлею-продажем товарів тощо, та додатки до них

-додаткові угоди, що укладались до контрактів (договорів), зміни та доповнення, дотримання форми

-документи, які підтверджують виконання договору або наявність яких є обов'язковою згідно зі змістом контракту (договору) (наприклад, звіт виконавця, акт прийому-передачі товару, акт виконаних робіт, рахунки-фактури тощо), а також податкові накладні, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей), інші дані, що свідчать про реальність здійснюваних операцій

-документи, що підтверджують транспортування (перевезення) товарів: договори перевезення, транспортного експедирування та документи про їх виконання (товарно-транспортні накладні тощо), договори зберігання товару, довіреності

фінансово-господарські документи, що підтверджують сплату коштів (платіжні доручення, виписки банківських установ, прибуткові та видаткові касові ордери, чеки РРО тощо).

- реєстри отриманих та виданих податкових накладних тощо:

Виходячи із наведених законодавчих норм суд вважає, що лише первинні документи можна вважати єдиним допустимим засобом доказування правомірності віднесення витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування до валових витрат.

Так, для підтвердження під ставності здійснення операцій з контрагентами позивачем представлено копії договорів, які були укладені із постачальниками. Для підтвердження фактів виконання господарських операцій, які мали місце між СП ТзОВ «КОМ-ЕКО-Львів» та ПП «НП «ХІМІЧ» та ТОВ «САНТЕХРЕСУРС» представлено ряд актів здачі-приймання робіт (надання послуг), видаткових накладних, платіжних доручень та податкових накладних, копії наказів «Про відрядження», копії подорожніх листів, картки рахунку, оборотно-сальдові відомості та інші.

Такі первинні документи оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», доказів протилежного відповідачем не представлено та судом не встановлено.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що в повній мірі зроблено позивачем.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов'язання.

Проте, податковим органом, конкретних доказів, на підставі яких можна дійти до висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства суду надано не було. Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи діюче на момент виникнення спірних правовідносин законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що твердження органу державної податкової служби, викладені в акті перевірки, не є достатньо обґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому, у суду відсутні правові підстави вважати податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість правомірним.

Таким чином, сукупність вищенаведених, підтверджених документально та встановлених обставин дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 128, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 18.12.2014 №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ЕКО-Львів» 466 (чотириста шістдесят шість) грн 43 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений 27.04.2015