Справа № 1718/2-а-1325/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Товстика І.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"04" квітня 2012 р. Справа № 1718/2-а-1325/11

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2, розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Сарненському районі, ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації на постанову Сарненського районного суду від "25" жовтня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Сарненському районі, ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сарненського районного суду від 25.10.2011р. позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі відповідачі - ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Сарненському районі, ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять вказану постанову скасувати.

Сторони не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважних представників в засідання суду не направили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За таких підстав, з врахуванням приписів ч.4 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд апеляційної скарги здійснюється судової колегією за відсутності позивача та представників відповідачів, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 і згідно з довідкою МСЕК №104888 їй визначено 2 групу інвалідності та встановлено, що захворювання пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. Вона отримує основну та додаткову пенсію відповідно до ст.ст.50,54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

У 2010 - 2011 роках виплата пенсії їй проводилася відповідно до постанови КМУ від 28.05.2008р. №530 та постанови КМУ №654 від 16.07.2008р. у значно менших розмірах, які не відповідають розмірам, визначеним ст.ст.50,54 Закону №796-ХІІ.

Проте, Законом України "Про державний бюджет на 2010 рік" та Законом України "Про державний бюджет на 2011 рік" норми цих статей не зупинено і не змінено. Тому, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у 2010 - 2011 роках відповідач був зобов'язаний перерахувати пенсію позивачу, виходячи із розмірів, визначених ст.ст.50,54 Закону №796-ХІІ, а не керуватися постановами Кабінету Міністрів України, які є підзаконним нормативними актами.

Вихідним критерієм обрахунку державної і додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, згідно ст.28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд І інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при розрахунку основної та додаткової пенсії, передбачених ст.ст.50,54 Закону №796-ХІІ застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до даних УПСЗН згідно зі ст.48 Закону №796-ХІІ позивачці виплачено щорічну грошову допомогу за 2011 рік в розмірі 120 грн. у березні 2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення (для інвалідів 2-ї групи) виплачується у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за місцем проживання громадян органами соціального захисту населення.

Позивачу, всупереч зазначеної норми, щорічну допомогу на оздоровлення виплачено у значно меншому розмірі (а.с.11).

Розрахунок виплати позивачу, передбаченої ст.48 Закону, визначався згідно постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року. Зазначеною постановою, всупереч вимогам Закону, який встановлює розмір доплати як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати або пенсії, визначеної Законом на час здійснення виплати, установлено конкретний розмір такої доплати в твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону, а не постанова КМУ за №562 від 12.07.2005 р., яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого рішення. Воно постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 197,198, 200, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Сарненському районі, ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації залишити без задоволення, а постанову Сарненського районного суду від "25" жовтня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 вул.Пушкіна, 4/6,м. Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34500

3- відповідачу ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області вул. Суворова, 8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34500

4- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації Рівненської області вул. Демократична, 46,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34502