Справа № 808/1299/15
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2015 року о 10 год. 15 хв.Справа № 808/1299/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шари І.В.

суддів - Бойченко Ю.П., Калашник Ю.В.

за участю секретаря судового засідання - Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - Сахно О.Б.

відповідача - Іваниці О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя

Головного управління ДФС у Запорізькій області

до Державної виконавчої служби України

про скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, звернувся до суду з позовом до Державної виконавчої служби України, в якому просить скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчука Т.В. від 17.02.2015 ВП №46551771 про відмову у відкритті виконавчого провадження; Зобов'язати відповідача відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №808/2905/14, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 26.11.2014 за постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2014 у справі №808/2905/14 про стягнення з ТОВ "Полонія" суми податкового боргу у розмірі 21 543 185 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вважає необґрунтованими посилання відповідача при відмові у відкритті виконавчого провадження на те, що згідно із п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини, оскільки це не виключає можливість Державну виконавчу службу України здійснювати виконавче провадження на підставі виконавчого листа суду. А тому на думку позивача відповідачем порушено вимоги ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» при відмові у відкритті виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та нормативного обґрунтування заявлених позовних вимог, просила задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала. В обґрунтування заперечення зазначила, що державним виконавцем правомірно відмовлено у відкритті виконавчого провадження з посиланням на п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме за наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Такі обставини на думку відповідача є закріплений статтями 95-99 Податкового кодексу України порядок стягнення податкового боргу платників податків. Також зазначили, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу, де органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.08.2014 року справа №808/2905/14 задоволено позов ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про стягнення з ТОВ «Полонія» податкового боргу в сумі 21 543 185 грн. (а.с.8-9).

У зв'язку з набранням законної сили вищезазначеним рішенням позивачем отримано 26.11.2014 року виконавчий лист про стягнення з боржника ТОВ «Полонія» суми податкового боргу (а.с.10).

Разом з листом від 09.02.2015 року позивачем надіслано до Державної виконавчої служби України для виконання виконавчий лист, який був ними отриманий згідно наявної в матеріалах справи копії поштового повідомлення про вручення 12.02.2015 року (а.с.11-12).

Постановою від 17.02.2015 року ВП№46551771 головним державним виконавцем Артемчук Т.В. відмовлено у відкритті виконавчого провадження з посиланням на п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме за наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, позивач звернувся з позовом до суду про її скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

В обґрунтування відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення суми податкового боргу, головний державний виконавець посилався на п.8 ч.1 ст.26 Закону. Також ним зазначалось про окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, при цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються, оскільки процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами, а саме Податковим кодексом України, а не законодавством про виконавче провадження.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органом, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення кошів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22.

Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Якщо ж достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абзацу другого пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7- 95.21 статті 95 Податкового кодексу України.

Таким чином, чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються, у зв'язку з чим підстави для відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», відсутні.

Що стосується зауваження представника позивача щодо безпідставного посилання державного виконавця в оскаржуваній постанові на лист ВАСУ від 24.10.2014 року №1484/12/13-13, як обґрунтування відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки такий лист носить лише інформаційний характер, суд зазначає наступне.

Дослідивши зміст постанови, а також обґрунтування відмови у відкритті виконавчого провадження, суд звертає увагу позивача, що посилання відповідача, як на причину відмови і відкритті виконавчого провадження зазначається саме норма Закону України «Про виконавче провадження», а лист ВАСУ згадується лише як вже існуюча з цього питання правова позиція Вищого адміністративного суду України.

Що стосується того, чи можуть судові рішення про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу та/або інкасові доручення про стягнення відповідних коштів розглядатися як документи, що підтверджують існування безспірних вимог кредиторів у розумінні законодавства, що регулює відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом, то роз'яснення цього питання не стосується компетенції адміністративних судів, оскільки останні не розглядають справи цієї категорії.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення кошів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу, примусове виконання яких здійснюється контролюючими органами, суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені законами, у зв'язку з чим позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В. Шара

Судді Ю.П. Бойченко

Ю.В.Калашник