Справа № 826/3316/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

29 квітня 2015 року письмове провадження № 826/3316/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 , № 14 ДСК від 26.01.2015 року, щодо накладення на полковника ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» протиправним, незаконним та скасувати;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника управління. Оскаржуваним наказом притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «неповна службова відповідність».

Вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 14 ДСК від 26.01.2015 року є не обґрунтований, винесений безпідставно, без з`ясування всіх обставин справи, з порушенням Військових статутів Збройних Сил України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.2014 року на виконання наказу командира НОМЕР_1 , він був направлений у відрядження для проходження військової служби та виконання (бойових) завдань в Антитерористичній операції на території Донецької і Луганської областей та прибув в цей же день в м. Краматорськ, про що доповів керівництву та почав виконувати службові обов`язки.

18.12.2014 року відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 103 від 18.12.2014р. він вибув з м. Краматорська та в цей же день прибув до військової частини НОМЕР_1 в м. Києві.

Після прибуття до військової частини НОМЕР_1 в м. Київ у відношенні його було призначено розслідування, щодо невиконання вказівок першого заступника командира військової частина НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

По закінченні розслідування його запросили до командира військової частини НОМЕР_1 та оголосили про накладене стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснили, що позивач чесно і сумлінно ніс службу, під час несення служби виконував накази керівника у підпорядкуванні якого він перебував під час відрядження, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача - Військової частини НОМЕР_1 заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у письмових запереченнях, зокрема зазначив, що відповідач розглянув у сукупності матеріали службового розслідування, та дійшов висновку, про порушення позивачем виконання службових обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України.

Представник відповідача вважає прийнятий наказ правомірним, обґрунтованим та таким, що винесено з дотриманням норм чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень представників сторін, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:
ОСОБА_1 проходить службу у Збройних Силах України з листопада 1977 року, на посаді начальника 2 управління військової частини НОМЕР_1 з січня 2014 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 26.01.2015 №14 ДСК, за порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та невиконання усного розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2 в частині організації прийому та передачі посад особовим складом оперативної маневреної групи військової частини НОМЕР_2 протягом 18 грудня до 6.00 19 грудня 2014 року на начальника 2 управління військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Прийняттю вказаного наказу передувало службове розслідування, результати якого оформлено актом службового розслідування № 222/27 від 27.01.2015 року, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 26.01.2015.

Не погодившись із вказаним наказом відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності №14 ДСК від 26.01.2015 року в частині накладення дисциплінарного стягнення на командира начальника 2 управління військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до висновків акту службового розслідування № 222/27 від 27.01.2015 року, полковник ОСОБА_1 не виконав усне розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 щодо організації прийому та передачі посад протягом 18 грудня 2014 року та здійснення маршу в зворотному напрямку о 06.00 19 грудня 2014 року, прийняв рішення щодо початку руху колони за визначеним маршрутом зранку о 07.15 18 грудня 2014 року, чим порушив вимоги статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Вагомих причин та обставин, які виправдовують доцільність прийняття рішення полковником ОСОБА_1 щодо зменшення терміну на прийом та передачу посад офіцерами ОМГ, а також перенесення часу початку маршу на 7.00 18 грудня 2014 року не встановлено.

Прийом та передача посад офіцерами ОМГ здійснювалися в стислі терміни та в складних умовах, що вплинуло на якість прийому посад та справ новим складом ОМГ.

В рамках проведення розслідування полковник ОСОБА_1 відверто заперечував очевидні, підтверджені іншими особами факти, з метою виправдання своїх дій, що свідчить про нерозуміння ним позиції командування військової частини НОМЕР_1 з питань організації ротації ОМГ та відсутність бажання сприяти пошуку рішень щодо уникнення негативних явищ на майбутнє. З огляду на те, що полковник ОСОБА_1 обіймає посаду начальника управління, яке відповідає за планування діяльності ОМГ, нерозуміння ним позиції командування військової частини НОМЕР_1 може призвести до негативних наслідків при здійсненні подальшої діяльності

З огляду на вказане, комісією з проведення службового розслідування запропоновано, зокрема, у зв`язку з невиконанням усного розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 щодо організації прийому та передачі посад протягом 18 грудня до 6.00 19 грудня 2014 року, порушенням вимог статей 11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України полковника. ОСОБА_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності владою командира військової частини НОМЕР_1 .

Як повідомив представник відповідача під час розгляду справи та вбачається із його письмових заперечень, після підписання акту службового розслідування, акт був поданий на розгляд командирові військової частини НОМЕР_1 , який після його розгляду був ним затверджений 26 січня 2015 року.

Відповідно до вимог статті 86 Статуту та пункту 4.3 Інструкції командир військової частини НОМЕР_1 після розгляду акту службового розслідування провів бесіду з Позивачем, який вчинив правопорушення. За результатом цієї бесіди був складений аркуш бесіди.

Після вивчення акту службового розслідування, матеріалів до нього та проведеної бесіди з Позивачем, командир військової частини НОМЕР_1 прийняв рішення про накладення на Позивача дисциплінарного стягнення "попередження про неповну службову відповідність".

Однак, суд не погоджується з вищевказаними висновками відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно з ст.16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Статтями 29, 30 Статуту визначено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Відповідно до ст. 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
В силу вимог ст. 58 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання та військову дисципліну.

Кожний командир відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Згідно п. 223 Статуту у службові відрядження підрозділи відправляються, як правило, на чолі з їх командирами.

Командирові підрозділу (начальникові команди) у військовій частині видаються посвідчення про відрядження і список особового складу підрозділу (команди) із зазначенням виду та номера зброї, кількості виданих боєприпасів, засвідчений гербовою печаткою військової частини й підписом начальника штабу частини. Командирові підрозділу (начальникові команди), крім того, даються вказівки, зокрема, про порядок прямування та харчування в дорозі; до якого часу, куди і в чиє розпорядження відбуває підрозділ (команда).

Прибувши до місця призначення, командир підрозділу (начальник команди) доповідає особі, в розпорядження якої прибув підрозділ (команда), а після повернення - начальникові штабу чи командирові військової частини.

Відповідно до акта службового розслідування № 222/27 від 27.01.2015 року, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 26.01.2015, наказами командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 27.10.2014 року № 047 та від 18.12.2014 року № 062 ОСОБА_1 був призначений начальником оперативної маневреної групи військової частини НОМЕР_2 , створеної наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 20.05.2014 року № 06 «Про організацію виконання рішень Міністерства оборони України».

У судовому засіданні встановлено, що 29.10.2014 року на виконання наказу командира НОМЕР_1 та посвідчення про відрядження № 774 від 29.10.2014р. позивач був направлений у відрядження для проходження військової служби та виконання (бойових) завдань Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей до 18.12.2014 року (місто відрядження - Краматорськ).

Прибувши 29.10.2014 року в м. Краматорськ, позивач доповів керівництву та почав виконувати службові обов`язки у підпорядкування першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України генерал - лейтенанта ОСОБА_4 , про що видано наказ № 53 від 29.10.2014р.

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 103 від 18.12.2014р. позивачу наказано вибути 18.12.2014 р. з м. Краматорськ разом з військовослужбовцями.

Під час розгляду справи позивач повідомив, що перед виконанням наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 103 від 18.12.2014р. йому зателефонував заступник командира військової частини ОСОБА_5 та повідомив, щоб він вибув з місця дислокації 19.12.2014 року.

Відповідно до пояснень першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 з`ясовано, що генерал-лейтенант ОСОБА_2 17 грудня 2014 року за допомогою системи захищеного телефонного зв`язку "Обрій" він віддав полковнику ОСОБА_1 усне розпорядження про організацію проведення прийому та передачі Посад офіцерами ОМГ протягом 18 грудня 2014 року та початку маршу до пункту постійної дислокації о 6.00 19 грудня 2014 року, яке ґрунтувалось на тому, що передчасний вихід колони міг вплинути на її безпеку руху та мати негативні наслідки в роботі ОМГ.

Позивач вказує, що він повідомив заступника командира військової частини НОМЕР_1 про наказ Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України щодо необхідності вибуття з м. Краматорськ разом з військовослужбовцями 18.12.2014р.

Також позивач доповів про дану розмову Першому заступнику керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, на що останній йому вказав про необхідність виконувати його наказ № 103 від 18.12.2014р.

Відповідно до п. 149 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, про затримку військовослужбовця понад строк, зазначений у посвідченні про відрядження, посадова особа, в розпорядження якої він прибув, або начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи військовий комісар зобов`язані повідомити командира (начальника), який направив військовослужбовця у відрядження, із зазначенням причин затримки.

Як повідомив позивач під час розгляду справи, він доповів заступнику керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України генералу - лейтенанту ОСОБА_4 , про усне розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 щодо організації прийому та передачі посад протягом 18-19 грудня 2014 року, однак той відмовив у продовженні терміну перебування у відрядженні.

З акту службового розслідування слідує, що всупереч усного розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2 від 17 грудня 2014 року, відданого в межах повноважень, наданих йому наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 20 травня 2014 року № 06 "Про організацію виконання рішень Міністра оборони України" (зі змінами), полковник ОСОБА_1 прийняв рішення розпочати марш до пункту постійної дислокації зранку о 07.15 18 грудня 2014 року.

За поясненням полковника ОСОБА_1 близько о 21.00 18 грудня 2014 року 100 % особового складу та техніки прибули у пункт постійної дислокації без пригод.

Згідно п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень (п. 36 Статуту).

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача, про те, що вибувши на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 у відрядження 29.10.2014р та у розпорядження першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, позивач йому підпорядковувався, а тому правомірно виконував його накази та розпорядження.

Суд також враховує пояснення позивача, про те що він направлений у відрядження на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 з 29.20.2014 року по 18.12.2014 року, а тому не мав права залишатись в відрядженні в м. Краматорськ після 18.12.2014р. без відповідної зміни раніше виданого наказу. За невиконання наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 103 від 18.12.2014р. він міг бути притягнутий до кримінальної відповідальності. Вказане не заперечувалося та не спростовано представником відповідача під час розгляду справи.

Під час розгляду справи судом встановлено, що кадровий наказ про продовження перебування у відрядженні ОСОБА_1 19.12.2014 року, для виконання усного розпорядження заступника командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2 про організацію проведення прийому та передачі посад офіцерами ОМГ протягом 18 грудня 2014 року та початку маршу до пункту постійної дислокації о 6.00 19 грудня 2014 року, командиром військової частини НОМЕР_1 не видавався, що вказує на протиправність перебування позивача у відрядженні 19.12.2014 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у вигляді попередження про неповну службову відповідність за вчинення правопорушення, наслідком якого стало невиконання усного розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 щодо організації прийому та передачі посад протягом 18 -19 грудня 2014 року.

Підставами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначеними ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, є невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту передбачено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; є) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Згідно зі ст.ст..84, 85 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини; службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

За змістом ст.86 Дисциплінарного статуту, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування, командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення, та якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем визначена законом процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності в цілому дотримана, однак при прийнятті рішення про накладення дисциплінарного стягнення відповідачем не враховані характер та обставини подій що відбулися, наслідки рішень, прийнятих позивачем, попередню поведінку позивача як військовослужбовця, а також тривалість його військової служби та рівень знань про порядок служби, як цього вимагає ч.2 ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідачем не було враховано, що позивач прослужив у Збройних силах України 37 років, а у зв`язку з успішним виконанням поставлених завдань просувався по службі.

В силу вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги встановлені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності №14 ДСК від 26.01.2015 року в частині накладення дисциплінарного стягнення на начальника 2 управління військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 не відповідає вказаним критеріям правомірності, а тому наявні всі підстави для його скасування.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено перед судом правомірність прийняття наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності №14 ДСК від 26.01.2015 року в частині накладення дисциплінарного стягнення на начальника 2 управління військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 .

За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Положенням п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 , № 14 ДСК від 26.01.2015 року, в частині накладення дисциплінарного стягнення на начальника 2 управління військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 «попередження про неповну службову відповідність».

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій