Справа № 826/5883/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2015 року № 826/5883/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айташ Юкрейн"
до Одеської митниці Державної фіскальної служби (М/п "Іллічівськ")
про визнання протиправним та скасування рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айташ Юкрейн» звернулося до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби (М/п "Іллічівськ") з вимогами про визнання протиправними дії Одеської митниці Державної фіскальної служби (М/п "Іллічівськ") щодо відмови в прийнятті митної декларації №500040001/2015/003422 від 19.03.2015; скасування рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби (М/п "Іллічівськ") №500040001/2015/410002/2 «Про коригування митної вартості товарів» від 19.03.2015; зобов'язання Одеську митницю Державної фіскальної служби (М/п "Іллічівськ") застосувати перший метод визначення митної вартості ввізного товару за вантажно-митною декларацією №500040001/2015/003422 від 19.03.2015

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем безпідставно було відмовлено у прийняті митної декларації та неправомірно здійснено коригування митної вартості застосувавши третій метод.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи.

20.04.2015 року відповідачем скеровано заперечення проти адміністративного позову відповідно до яких відповідач вказує про безпідставність позовних вимог та зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

В судовому засіданні з урахуванням положень ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані представниками сторін документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Айташ Юкрейн» уклало з турецькою компанією AYTAS TARIM URUNLERI SANAVI Ve

TIC A.S зовнішньоекономічний контракт №01/TR від 16.12.2013 «Про поставку суміші запашних речовин».

Так, рішенням відповідача №500040001/2015/410002/2 від 19.03.2015 здійснено коригування митної вартості за митною декларацією №500040001/2015/003422 від 19.03.20115.

Вказане рішення мотивоване тим, що у поданих позивачем документів для митного оформлення містяться розбіжності та відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів. Вказане обумовлено відсутністю інформації щодо умов поставки в прайс-листі №б/н від 02.03.2015; відсутністю в калькуляції № б/н від 06.03.2015 інформації щодо використання сировини та її відсоткового вмісту для можливості перевірки вартісних характеристик сировини.

На підставі оскаржуваного рішення відмовлено у прийняті митної декларації №500040001/2015/003422 від 19.03.2015.

Згідно документів, що містяться в матеріалах справи судом встановлено наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Айташ Юкрейн» для митного оформлення були подані наступні документи:

- зовнішньоекономічний договір №01/TR від 16.12.2013;

- митна декларація №500040001/2015/003422 від 19.03.2015;

- комерційний інвойс від 06.03.2015 №156069;

- банківський платіжний документ від 13.03.2015 №(MUR) 287;

- прайс-лист № б/н від 02.03.2015;

- калькуляція ціни № б/н від 06.03.2015;

- копія декларації країни відправлення від 12.03.2015 №32021;

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог і вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч.1. ст. 51 та ч.1. ст. 52 Митного кодексу України (№ 4495-VI від 13.03.2012, далі - МКУ) митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2. ст. 52 МКУ).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2. ст. 53 МКУ).

В той же час, приписи ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачають, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1. ст.54 МКУ).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п.1. ч.4. ст. 54 МКУ).

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті (ч.10.,11. ст. 58 МКУ).

Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку

митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості

Аналіз вказаного свідчить, що перелік підстав для прийняття рішення про відмову у коригуванні митної вартості є вичерпним.

Як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення метод визначення митної вартості товарів за ціною контракту не застосовувався, оскільки надані документи для підтвердження митної вартості містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

В той же час, 19.03.2015 декларантом на декларації митної вартості було зроблено запис про неможливість надання митному органу протягом 10 днів витребуваних документів, а саме виписку з бухгалтерської документації; висновок про якісні та вартісні характеристики підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. За таких обставин, відповідач дійшов до висновку про відсутність документально підтверджених відомостей щодо заявленої митної вартості товару, в відтак не може бути застосовано перший метод та до застосування підлягають другорядні методи зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.

Суд при оцінці правомірності оскаржуваного рішення не приймає до уваги покликання відповідача про відсутність в прай-листі № б/н від 02.03.2015 інформації щодо умов поставки, оскільки аналіз положень ст. 53 МКУ дає підстави суду дійти висновку, що відомості прайс-листа повинні оцінюватися комплексно з іншими документами, не упереджено та розсудливо, в тій мірі і межах, відносно наявних в них відомостей, які потребують забезпечення виконання функцій і завдань державної митної справи. А тому висновки відповідача щодо наданого прайс-листа з відсутністю інформації про умови поставки не може бути прийнято судом як обґрунтовані, оскільки ч.3. ст. 53 МКУ таких вимог до вказаних документів не висуває. Додатково слід вказати, що відомості щодо умов поставки визначені безпосередньо в контракті №01/TR від 16.12.2013 (розділ 3).

Окрім цього, не заслуговують на увагу покликання відповідача на відсутність в калькуляції ціни від 06.03.2015 №б/н інформації щодо використаної сировини та її відсоткового змісту для можливості перевірки вартісних характеристик сировини, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язку зазначення таких відомостей. Зворотнього, обґрунтованого покликання на конкретні норми законів, відповідачем в запереченнях не наведено.

Поряд цим, доводи відповідача щодо ненадання позивачем висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини не можуть бути прийняті судом як обґрунтовані. Вказане обумовлено тим що, по-перше, перелік документів встановлений ч. 3 ст.53 МКУ, подається в повному обсязі за їх наявності (згідно положень ч.3. ст. 53 МКУ). А тому, у разі відсутності певних документів, передбачених ч.3. ст. 53 МКУ, їх ненадання в повному обсязі не може кваліфікуватися як самостійна і автоматична підстава для коригування митної вартості, по-друге, з урахуванням документів і пояснень, наданих позивачем, відповідачем не доведено саме обґрунтованість прийнятого оскаржуваного рішення в частині наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, відсутність її документального вирахування і підтвердження.

Таким чином вказане в сукупності свідчить, що позивач надав відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. Подані документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України.

За таких обставини, оцінюючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії Одеської митниці Державної фіскальної служби (М/п "Іллічівськ") щодо відмови в прийнятті митної декларації №500040001/2015/003422 від 19.03.2015 та скасування рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби (М/п "Іллічівськ") №500040001/2015/410002/2 «Про коригування митної вартості товарів» від 19.03.2015.

Поряд з цим, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зобов'язання Одеської митниці Державної фіскальної служби (М/п "Іллічівськ") застосувати перший метод визначення митної вартості ввізного товару за вантажно-митною декларацією №500040001/2015/003422 від 19.03.2015, зазначає, що дискреційна функція митних органів має законодавчі обмеження у випадку незгоди із задекларованою митною вартістю.

Суд не може погодитися з вказаними висновками позивача приймаючи до уваги наступне.

За своєю правовою природою повноваження митних органів з питань визначення митної вартості є дискреційними, оскільки зазначене питання не віднесено до компетенції суду, а відповідно до Митного кодексу України є виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Вказані висновки суду узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеній в Постанові від 21.10.2010 №П-278/10. Зокрема, Вищий адміністративний суд України зазначив, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього обов'язок щодо доведення правомірності вчинених дій та прийнятного рішення.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст. ст. 11, 69-71, 94, 124, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Одеської митниці Державної фіскальної служби (М/п "Іллічівськ") щодо відмови в прийнятті митної декларації №500040001/2015/003422 від 19.03.2015.

3. Скасувати рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби (М/п "Іллічівськ") №500040001/2015/410002/2 «Про коригування митної вартості товарів» від 19.03.2015.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда