Справа № 645/2049/15-а
Суддя: Алтухова О. Ю.
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/2049/15-а
Провадження № 2-а/645/68/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Алтухової О.Ю.,

секретар судового засідання Деревенець О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання протиправними дій Управління Пенсійного Фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова щодо винесення рішення № 193 від 25 лютого 2015 року про відмову в проведенні перерахунку пенсії від заробітної плати та просила зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 як державному службовцю з 11 лютого 2011 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати в сумі 13 840, 35 грн. із збереженням 85 відсотків нарахування пенсії, діючих на момент призначення позивачу пенсії у 2011 році.

В обґрунтування позову зазначено, що з 11 лютого 2011 року позивач отримує пенсію державного службовця. 23 лютого 2015 року позивач звернулася до УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова і надала відповідачу довідку про складові заробітної плати для перерахунку призначеної пенсії від заробітної плати з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації зарплати. Рішенням № 193 від 25 лютого 2015 року відповідач у проведенні такого перерахунку відмовив, посилаючись на те, що Постановою КМУ № 865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» до складових заробітної плати державного службовця, що враховується при обчисленні заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» такі виплати, як матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та індексація, відповідно до Закону не включається. Проте, позивач вважає, що у даному випадку перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі і просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник зазначила, що порядок визначення заробітної плати для обчислення пенсії державного службовця врегульовано постановою КМУ № 865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». Відповідач вважає, що матеріальна допомога є одноразовою виплатою та не є складовою заробітної плати у розумінні ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу», а факт утримання з суми такої допомоги збору на обовязкове державне пенсійне страхування не є підставною для включення її до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні розміру його пенсії.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступного.

У відповідності до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту (п. 1, 6, частини 1 ст. 92 Конституції України).

Рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання (ст.69 Закону України "Про Конституційний Суд України").

Як вбачається зі змісту п. 3 рішення Конституційного Суду України ("У справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної ОСОБА_3 України "Про чинність Закону України "Про Рахункову палату", офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України" стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України)" № 15-рп/2000 від 14.12.2000), - суд зазначив, що виходячи з Конституції України Закон України "Про Рахункову палату Верховної ОСОБА_3 України" від 11 липня 1996 року, як і будь-який інший закон України, - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили. Верховна ОСОБА_3 України є єдиним органом законодавчої влади в Україні (стаття 75 Конституції України). Це означає, що право приймати закони, вносити до них зміни у разі, коли воно не здійснюється безпосередньо народом (статті 5, 38, 69, 72 Конституції України), належить виключно ОСОБА_3 України (пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України) і не може передаватись іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). З наведеного випливає, що Верховна ОСОБА_3 України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

За змістом статті 37 Закону України № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцямпризначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати,на які нараховується збір на обовязкове державне пенсійнестрахування.

У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95?ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, висновок відповідача про те, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обовязкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховується при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права.

У даному випадку перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Факт нарахування та сплати страхових внесків або збору підтверджується виданою позивачем довідкою № 2757-06/20 від 20 лютого 2015 року.

Позивач просить суд зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії державного службовця з 11 лютого 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 17 березня 2015 року із вимогами до суб'єкта владних повноважень (УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова) щодо захисту її порушених прав на перерахунок пенсії державного службовця і включення до заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань і просить про перерахунок пенсії з 11.02.2011 року, тобто з моменту її призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати пенсії відбувалося періодично - кожного місяця при отриманні нею суми пенсії, починаючи з 11.02.2011 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач була обізнана про порушення її прав та мала змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом, період, за який позивач просить суд захистити її права, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 17 вересня 2014 року.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Оскільки, позивачем до суду інстанції не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до суду з позовом про визнання дій протиправними провести відповідні виплати державної та додаткової пенсій з 11 лютого 2011 року по 16 вересня 2014 року, а судом не знайдено підстав для поновлення такого строку, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а права позивача підлягають поновленню з 17 вересня 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 160-165, 167, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова № 193 від 25 лютого 2015 року про відмову в перерахунку ОСОБА_1 пенсії від заробітної плати.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії державного службовця, включивши до складу заробітної плати суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, починаючи з 17 вересня 2014 року із збереженням відсотків нарахування пенсії, діючих на момент призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у строки та порядку, встановленими ст. 254 КАС України.

Суддя: