Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Київ К/800/53545/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із позовом в якому просив визнати протиправною бездіяльність Державної податкової адміністрації в Чернігівській області, яка полягає у не встановленні йому надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи в період 2006-2010 років; зобов'язати головне управління Міндоходів у Чернігівській області встановити ОСОБА_4 надбавку за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи в період 2006-2010 років.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що у спірний період позивач до виконання посадових обов'язків не приступав, отже і права на отримання відповідної надбавки у нього не виникало.

У поданій касаційній скарзі позивач заявив вимоги про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, скаржник зазначає, що в порушення вимог п. 3.3 Положення про встановлення надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи працівникам органів Державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 12.04.2012 № 196, в 2006-2010 роках така надбавка позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Грошове забезпечення у спірний період позивачу не нараховувалось та не виплачувалось у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 у цей період був відсутній на службі та до виконання службових обов'язків не приступав.

Наказом Державної податкової адміністрації в Чернігівській області від 25.12.2005 року № 13 позивача було звільнено зі служби в запас за пп. «г» ст. 65 (через скорочення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС Української СРСР.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.02.2007 року задоволено позов ОСОБА_4 до Державної податкової адміністрації в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 25.12.2005 року № 13, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 19.03.2007 року постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.02.2007 року змінено в частині розподілу судових витрат. В іншій частині постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.02.2007 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2009 року постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 19.03.2007 року та постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.02.2007 року залишено без змін.

10.02.2010 року наказом Державної податкової адміністрації в Чернігівській області № 21-0 позивача було звільнено зі служби посади першого заступника начальника міжрайонної державної податкової міліції - начальника міжрайонного головного відділу податкової міліції Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції в запас (за віком).

В період 2006-2010 років позивач до виконання своїх функціональних обов'язків не приступав.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входить додаткова заробітна плата, а це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Також до заробітної плати відносяться інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Надбавка за високі досягнення в праці або виконання особливо важливої роботи працівниками органів державної податкової служби, яка встановлена наказом ДПА України від 12.04.2012 року № 196, є надбавкою, яка призначається керівником підрозділу за високі досягнення в праці на його власний розсуд. Тобто її призначення безпосередньо пов'язано з перебуванням на посаді та виконанням посадових обов'язків, волевиявленням керівника установи.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, що у спірний період позивач до виконання посадових обов'язків не приступав, особливо важливу роботу не виконував, керівником не приймалось рішення про встановлення такої надбавки позивачу, а тому він не має права на отримання відповідної надбавки.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в

адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року у справі № 825/1988/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко