Справа № 2а-2223/12/0170/11
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2015р. м. Київ К/800/20643/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді Мороза В.Ф.

суддів: Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Євангелічно-Лютеранської громади Єдиної Євангелічно-Лютеранської Церкви на постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 26 квітня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року у справі за позовом управління Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України до Ради міністрів Автономної Республіки Крим за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Ялтинська міська рада про визнання неправомірними дій та зобов'язання до виконання певних дій,

в с т а н о в и л а:

Управління Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України звернулось із позовом про зобов'язання Ради міністрів АР Крим усунути порушення чинного законодавства шляхом узгодження рішення Ялтинської міської ради за № 18 від 11.12.07р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Ялтинської міської ради № 18 від 11.12.2007р. надано згоду на передачу у власність Німецькій Євангелічно-Лютеранській Церкві України нежилих приміщень в культовій споруді Кірхи, яка є об'єктом культурної спадщини, розташованої за адресою: м. Ялта, вул. Чехова, 10. Відповідно до пункту 2 цього рішення Рада міністрів АРК повинна була узгодити зазначене рішення, проте на час звернення із позовом цього не зробила.

Постановою Окружного адміністративного суду АР Крим від 26 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що Рада міністрів АРК не наділена повноваженнями щодо прийняття будь-яких рішень стосовно передачі комунального майна, яке відноситься до об'єктів культу, у власність релігійних організацій.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, Євангелічно-Лютеранська громада Єдиної Євангелічно-Лютеранської Церкви просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд.

На касаційну скаргу Євангелічно-Лютеранської громади Єдиної Євангелічно-Лютеранської Церкви надійшло заперечення Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України, у якому остання вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає..

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судами та обґрунтованості застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Ялтинської міської ради № 18 від 11.12.2007р. надано згоду на передачу з комунальної власності Ялтинської міської ради у власність Німецькій Євангелічно-Лютеранській Церкві України нежилих приміщень в культовій споруді Кірхи, розташованої за адресою: м. Ялта, вул. Чехова, 10, літер А, в частині використання молитовної зали та підсобних приміщень. Пунктом 2 зазначеного рішення Ялтинської міської ради це рішення направлено до Ради міністрів АРК для прийняття відповідного рішення. При цьому судами встановлено, що зазначена будівля належить до комунальної власності відповідно до рішення виконавчого комітету від 10.08.2006 року про оформлення права власності.

Листом від 09.02.12р. за вих. № 016 Німецька Євангелічно-Лютеранська Церква України звернулась до Ради міністрів АРК, яким просила роз'яснити ситуацію навколо рішення Ялтинської міської ради № 18 від 11.12.07р., відповідно до якого надано згоду на передачу у власність позивача приміщень будівлі за адресою: м. Ялта, вул. Чехова, 10 та направлено зазначене рішення до Ради міністрів АРК для прийняття відповідного рішення. У листі вказано, що ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійних організацій» встановлено, що Рада міністрів АРК має повноваження по внесенню рішень про передачу у користування культових споруд та майна виключно у випадках, коли це майно є державною власністю. Також позивачем зазначено, що рішенням виконавчого комітету Ялтинської міської рад від 10.08.2006р. № 1266 оформлено право власності на нежилі приміщення вищевказаної будівлі кірхи.

Отже, у зв'язку із невиконанням рішення Ялтинської міської ради від 11.12.07р. № 18 та бездіяльністю Ради міністрів АРК позивач звернувся за захистом порушених, на його думку прав.

Відповідно ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами. Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим.

Отже суди правильно вказали на те, що Рада міністрів АРК не є уповноваженим державним органом стосовно прийняття рішення про передачу у користування або у власність культового майна на підставі статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», оскільки останнє належить до комунальної власності.

При цьому суд апеляційної інстанції правомірно послався на відсутність порушення судовим рішенням першої інстанції прав, свободи та інтересів особи, яка спочатку звернулась з апеляційною, а потім касаційною скаргами, однак участі у справі у першій інстанції не приймала. За змістом статтей 185, 211 КАС України право на касаційне (апеляційне) оскарження мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки.

Як вбачається з вказаних приписів законодавства, судове рішення, яке оскаржується особою, яка не була залучена до розгляду справи, повинно безпосередньо стосуватись прав, свобод, інтересів та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто та вирішено спір у правовідносинах, учасником яких на момент його розгляду та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містяться судження про права, свободи, інтереси та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Зміст рішення суду першої інстанції та розглянуті ним позовні вимоги не дають підстав для висновку про те, що судом було вирішено питання про права, свободи, інтереси та обов'язки Євангелічно-Лютеранської громади Єдиної Євангелічно-Лютеранської Церкви.

Наведене не дає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування на її підставі оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 224, 230, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Євангелічно-Лютеранської громади Єдиної Євангелічно-Лютеранської Церкви залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 26 квітня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець