Справа № 804/3461/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2015 р. Справа № 804/3461/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання - Литвин Ю.Ю.,
представника позивача - Тітов М.І.,
представника відповідача - Синявського І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда» до Верхньодніпровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.02.15, -
Відповідач, Верхньодніпровська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, проти задоволення позову заперечував, навівши доводи, що викладені в акті перевірки, з посиланням на який прийняті спірні рішення. Так, відповідачем зазначено, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними документами, а для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Висновки в акті перевірки, з посиланням на який прийняті спірні рішення, зроблені на підставі первинних бухгалтерських документів, які оформлені з порушеннями чинного законодавства та не мають сили первинних документів. Документи, що надані до заперечень на акт перевірки, мають такі ж недоліки, які описані в акті перевірки. До заперечень надано велику кількість паспортів якості та сертифікатів. Проте, як і під час перевірки, так і при розгляді заперечень, неможливо встановити, який саме паспорт чи сертифікат супроводжував партію товару, оскільки його номер не зазначений в супровідних документах. Позивачем не надано інші первинні бухгалтерські документи, які б містили інформацію про перевезення, окрім товарно-транспортних документів. Щодо відображення в акті перевірки доходу від безоплатно отриманих товарів, то перевіркою такий висновок зроблено у зв'язку з тим, що отримання дизельного палива від ТОВ «Торгівельний дім «Днепр Петроліум» не підтверджується належним чином оформленими документами, та беручи до уваги той факт, що паливо було оприбутковано, то постачальником є невизначений контрагент, від якого було отримане паливо, а оплати за таку поставку не було. Враховуючи встановлені в ході перевірки недоліки первинних документів, відповідач дійшов висновку, що позивач не мав права на віднесення до складу податкового кредиту ПДВ по операціях з ТОВ «ТД «Днепр Петроліум», які підтверджуються не належним чином оформленими первинними документами, а тому порушив п.198.1, п.198.2., п.198.6 ст.198 ПКУ та безпідставно відніс до складу податкового кредиту 283 360,40 грн., а саме: за червень 2013 р. - 24 900,80 грн., за липень 2013 р. - 75 632,00 грн., за серпень 2013 р. - 25 409,97 грн., за вересень 2013 р. -51 016,78 грн., за жовтень 2013 р. -79 328,16 грн., за листопад 2013 р. - 12 975,73 грн., за грудень 2013 р. - 14 096,94 грн. Також відповідачем зазначено, що позивачем занижений екологічний податок за розміщення відходів за 201З рік усього на суму 512 261,30грн. внаслідок неврахування коефіцієнту 3. В судовому засіданні представник відповідача проси відмовити в задоволені позову.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Згаданий Акт перевірки складений за результатами планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. (том 1 а.с.20-120).
За висновками вказаного Акту перевірки позивачем порушені, зокрема: - пп.14.1.36 та пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПКУ, п.198.1., п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПКУ в результаті чого: - донарахований ПДВ у сумі 1 507 678 грн., у тому числі за січень 2013р. - 952 732 грн. та лютий 2013р. - 554 946 грн.; - зменшено суму зарахованого від'ємного значення різниці поточного звітного періоду до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 866 517 грн., у тому числі по місяцях: грудень 2013р. - 866 517 грн.; - зменшено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у сумі 1 738 541 грн., у тому числі по місяцях серпень 2013р. - 1 408 318 грн., грудень 2013р. - 330 223 грн.; - зменшено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 1 450 283 грн., у тому числі по місяцях - грудень 2013р. в сумі 1 450 283 грн.; - п.246.4 ст.246 ПКУ, в результаті чого донараховано екологічний податок у сумі 473 552,31 грн., у тому числі за І кв.2013 р. - 135 304,02 грн., за 2 кв. 2013р. - 126 992,32 грн., за 3 кв.2013р. - 105 061,90 грн., за 4 кв.2013р. - 106 194,07 грн. (том 1 а.с.144).
Підставою для означених висновків слугували судження перевіряючих осіб про те, що позивач зависив податковий кредит з ПДВ, сформований ним за взаємовідносинами з ТОВ «Торгівельний дім «Днепр Петроліум», адже товарно-транспортні накладні, якими оформлено перевезення дизельного палива від контрагента позивачу, складені з порушеннями, не містять деяких підписів та даних; за такими формально заповненими товарно-транспортними накладними неможливо встановити особу, яка прийняла дизельне пальне до перевезення та була відповідальною за цілісність товару в дорозі; в документах або зазначено прізвище особи, яка прийняла товар для перевезення та немає підпису, або є підпис але відсутнє прізвище особи, яка прийняла товар для перевезення; неможливо встановити перевізника через відсутність коду фізичних осіб -підприємців; перевезення однієї і тієї ж кількості дизельного пального здійснювалось одним і тим же автомобілем, але в одному випадку із зазначенням причепа, а в іншому - без причепа; підпис особи, яка відпустила товар, на видаткових накладних із однаковим прізвищем візуально відрізняється на різних видаткових накладних. Також перевіряючими зазначено, що позивач при нарахуванні екологічного податку, що справляється за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, повинно застосовувати коефіцієнт 3, та зауважено, що водосховище не є водним об'єктом, а тому екологічний податок за скиди у водні об'єкти позивач сплачувати не повинен.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на їх підставі спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Приписами п.14.1 ст.14 ПКУ визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з, зокрема постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності)податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених в п.201.1. ст.201 ПКУ; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).
Так, відповідно до п.201.1 ст.201 ПКУ у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.
Згідно з п. 201.6. ст.201 ПКУ податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Положеннями п.201.10. ст.201 ПКУ визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту; при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних; реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання; відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, наведений в ст.200 ПКУ. Так, відповідно до п.200.1. ст.200 ПКУ сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2). При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3). згідно з п.200.4 ст.200 якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Приписами п.200.5. ст.200 ПКУ визначено, що не мають права на отримання бюджетного відшкодування особи, які: були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів); мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів).
Аналіз наведених законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що законодавцем визначено єдину підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України, та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.
Судовим розглядом справи встановлено, сторонами визнано, що спірна сума податкового кредиту, яка в подальшому трансформувалась в спірні суми від'ємного значення, бюджетного відшкодування та залишку від'ємного значення, сформована позивачем за взаємовідносинами з ТОВ «Торгівельний дім «Днепр Петроліум», котрі виникли на підставі Договору поставки від 05.06.13 №НДТ-000363.
За змістом вказаного Договору постачальник - ТОВ «Торгівельний дім «Днепр Петроліум» зобов'язується передати у власність покупця - позивача в погоджені строки, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти. Відповідно до п.2.2 Договору постачання товару автомобільним транспортом здійснюється на умовах СРТ - пункт призначення, вказаний покупцем в заявці на відвантаження товару, постачання транспортом та за рахунок Постачальника. Згідно з видатковими накладним, приходними орденами, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи та які були надані позивачем відповідачу в ході перевірки, товар - паливо дизельне отриманий позивачем від ТОВ «Торгівельний дім «Днепр Петроліум» на загальну суму 1 784 985,68 грн. Факт наявності у позивача нафтопродукту на означену суму відповідачем не заперечується. За отриманий товар позивач розрахувався, в тому числі сплатив податок на додану вартість в ціні отриманого товару, що визнається відповідачем.
Судовим оглядом податкових накладних по вказаним операціям, на які посилається контролюючий орган не встановлено факту їх оформлення з порушенням ст.201 ПКУ або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність», відповідачем про наявність таких фактів також не зауважено.
Суд відмічає, що відповідачем не заперечується, що придбані позивачем товари використання останнім в подальшому в своїй господарській діяльності.
Стосовно доводів відповідача щодо невірно оформлених товарно-транспортних накладних та інших документів, що підтверджують фактичне отримання товару позивачем від контрагенту та відсутності, за таких обставин, права у позивача на формування відповідної суми податкового кредиту, суд зазначає таке.
Зміст Договору поставки від 05.06.13 №НДТ-000363 дозволяє суду дійти висновку, що постачання товару на адресу позивача здійснюється транспортом контрагента та за його рахунок, а позивач не приймає участі в транспортуванні такого товару та оформлені відповідних документів.
Крім того, правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язку платника податків підтверджувати право на формування податкового кредиту товарно-транспортними накладними або подорожніми листами, а відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» та означених вище Правил перевезення обов'язок щодо наявності таких документів покладено на перевізника та його водія. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Таким чином, товарно-транспортна накладна чи подорожній лист не можуть бути тими первинними документами, які підтверджують здійснення господарської операції за договорами купівлі-продажу, договорами поставки, оскільки не відображають відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображають відомості про господарську операцію з перевезення (транспортування). Отже твердження відповідача про те, що внаслідок формально оформлених товарно-транспортних накладних та інших документів, що складені контрагентом, господарська операція з поставки відповідного товару не мала місце (не здійснювалась), є безпідставними.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що реальність отримання позивачем товару від ТОВ «Торгівельний дім «Днепр Петроліум» підтверджена як податковими накладними, що відображені позивачем в реєстрі отриманих податкових накладних, так і платіжними документами про перерахунок коштів, приходними ордерами, видатковими накладними, інвентаризаційними документами.
Відповідно до п.201.8 ст.201 ПКУ, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Згідно зі ст. 183 ПКУ, реєстрація осіб як платників податку здійснюється податковими органами та діє до дати її анулювання. За приписами ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесенні до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
ТОВ «Торгівельний дім «Днепр Петроліум» перебуває в Єдиному державному реєстрі та має свідоцтво платника податку на додану вартість, що визнається відповідачем.
Окремо суд відзначає, що Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Крім того, Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі "Булвес проти Болгарії" зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.
Відповідно до статті 32 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Відповідно до пункту 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідачем - суб'єктом владних повноважень не доказано наявність порушень, безпосередньо допущених позивачем при отриманні товару від ТОВ «Торгівельний дім «Днепр «Петроліум». Позивач не має відношення до діяльності інших суб'єктів господарювання, в тому числі своїх контрагентів, ніяк не може впливати на оформлення ними первинних документів, не наділений повноваженнями перевіряти їх оформлення посадовими особами контрагента та не може нести відповідальність за їх дії.
З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що позивачем правомірно сформована спірна сума податкового кредиту за взаємовідносинами у 2013р. з ТОВ «Торгівельний дім «Днепр Петроліум», а тому, враховуючи, що висновки контролюючого органу щодо завищення суми від'ємного значення та суми бюджетного відшкодування гуртуються виключно на підставі доводів щодо завищення позивачем податкового кредиту та заниження суми ПДВ за січень та лютий 2013р., останнім правомірно визначена сума від'ємного значення за грудень 2013р., отримано право на одержання бюджетного відшкодування в серпні 2013р. та грудні 2013р. та правомірно визначений залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (з урахуванням наданих позивачем до ОДПІ уточнюючих розрахунків за 2013р. від 03.11.14 та від 06.11.14).
Стосовно викладених в Акті перевірки висновків щодо порушення позивачем п.246.4 ст.246 ПКУ та донарахування спірними рішеннями екологічного податку у сумі 473 552,31 грн. суд зазначає таке.
Відповідно до п.246.4. ст.246 ПКУ за розміщення відходів на звалищах, які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об'єктів, ставки податку, зазначені у пунктах 246.1-246.3 цієї статті, збільшуються у 3 рази.
Сторонами визнається, що відповідно до поданих позивачем податкових декларацій останнім нараховано за 2013 рік екологічного податку всього в розмірі 287 794, 80 грн., який складається з екологічного податку за розміщення відходів та з екологічного податку за скид зворотних вод в водні об'єкти.
Відповідачем як в акті перевірки, так, і в судовому засіданні визнано, що позивач не здійснював скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти, адже хвостосховище «Р» не є водним об'єктом, а тому екологічний податок за скиди у водні об'єкти позивач сплачувати не повинен.
Суд зазначає, що з Розрахунків суми грошового зобов'язання з екологічного податку, визначеної спірними податковими повідомленнями-рішення Жовтоводського відділення ОДПІ та П'ятихатського відділення ОДПІ, вбачається, що коефіцієнт 3 застосований контролюючим органом до суми екологічного податку, визначеної позивачем за 2013р., тобто і до екологічного податку за розміщення відході, і до екологічного податку за скид зворотних вод в водні об'єкти, який, як визнано самим відповідачем, позивач взагалі не повинен сплачувати. Наведене не відповідає приписам п.246.4 ст.246 ПКУ.
Крім того, суд зазначає, що п.246.4 ст.246 ПКУ розміщений в статті, що визначає ставки податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах. Відповідачем, суб'єктом владних повноважень, не надано до суду доказів на обгрунтування правомірності оскаржуваних рішень щодо розміщення позивачем відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, зокрема на звалищах, які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об'єктів.
Отже, суд доходить до висновку, що оскаржувані рішення, якими збільшені грошові зобов'язання з екологічного податку в сумі 517 261,30 грн. (том 1 а.с.147-148), не відповідають критеріям правомірності рішень суб'єктів владних повноважень, наведеним в ч.3 ст.2 КАС України, зокрема щодо прийняття таких рішень на підставі законів України та їх обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Враховуючи викладене суд зазначає, що доводи позивача щодо протиправності оскаржуваних ним рішень відповідача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а висновки та міркування відповідача суперечать наведеним приписам податкового законодавства, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 488 грн. (чотириста вісімдесят вісім гривень).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 27.04.15.

Суддя А.О. Коренев