Справа № 348/701/15-а
Суддя: Вінтоняк М.Б. М. Б.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/701/15-а

23 квітня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Вінтоняк М.Б.

секретаря Скоблей О.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, мотивуючи тим, що з 01.08.1987 року працює викладачем по класу фортепіано і концертмейстерства в Надвірнянській дитячій музичній школі. Стаж роботи на цій посаді становить більше 27 років, що дає їй право для призначення пенсії за вислугу років на підставі п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. З даного приводу вона в грудні 2014 року звернулась до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області з проханням надати їй інформацію щодо призначення пенсії за вислугу років. 17.03.2015 року вона знову звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, надавши при цьому усі необхідні документи, в чому їй відповідно до листа відповідача було відмовлено.Оскільки за підрахунком її трудовий стаж, який дає право на отримання такої пенсії складає більше 27 років зазначену відмову відповідача вважає протиправною та такою, що порушує її права та законні інтереси в сфері соціального забезпечення, зокрема її право на пенсію за вислугу років. У зв'язку з викладеним просить позов задоволити, визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області щодо не включення до стажу роботи, який дає право на призначення їй пенсії за вислугу років періоду роботи з 01.08.1987 року по даний час на посаді викладача по класу фортепіано і концертмейстерства Надвірнянської дитячої музичної школи і зобов'язати відповідача зарахувати їй до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення період її роботи з 01 серпня 1987 року по даний час на посаді викладача по класу фортепіано і концертмейстерства Надвірнянської дитячої музичної школи і призначити їй пенсію за вислугу років з дня виникнення такого права на пенсію.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнала, суду пояснила, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з посиланням на приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 року та від 17.11.2004 року, якими затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, в згідно якого викладачі музичної школи, як позашкільного навчального закладу, таким правом на пенсію за вислугу років не користуються. Тому просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч.2 ст.71 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Так судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 працює з 01.08.1987 року на посаді по класу фортепіано і концертмейстерства Надвірнянської дитячої музичної школи. Загальний спеціальний (педагогічний) стаж працівника освіти становить понад 27 років.

17.03.2015 року позивач звернулася до УПФУ в Надвірнянському районі із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.

24.03.2015 року відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років у зв'язку з тим, що посада викладача в позашкільних навчальних закладах не передбачена.

У відповідності до абз. 8 ч. 1 ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Згідно п. е ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (із змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 року № 1436).

Постанова Кабінету Міністрів України № 433 від 06.05.2001 "Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад" відносить музичні школи до переліку позашкільних навчальних закладів.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 № 1060-ХІІ позашкільна освіта разом із загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами становить структуру (систему) освіти в Україні. Статтею 21 Закону України "Про позашкільну освіту" від 22.06.2000 № 1841-ІІІ передбачено, що права, обов'язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників позашкільного навчального закладу визначаються Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Відповідно до ст.12 Закону України Про позашкільну освіту та Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 №433, до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші.)

Статтею 19 Закону України Про позашкільну освіту, пунктом 25 Положення про позашкільний навчальний заклад , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 №433, встановлено, що учасниками навчально-виховного процесу в позашкільному навчальному закладі, зокрема, є педагогічні працівники, психологи, соціальні педагоги, бібліотекарі, спеціалісти, залучені до навчально-виховного процесу.

Навчально-виховний процес здійснюється педагогічними працівниками (викладачами).

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (із змінами внесеними постановою уряду від 26.09.2002 № 1436) встановлено, що в музичних і художніх школах право на пенсію за вислугу років мають особи, які працювали, зокрема, на посаді викладача.

За клопотанням Міністерства соціального захисту населення України від 01.02.1995 року № 01-3/133-02-2 Кабінет Міністрів України погодився поширити на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року, без внесення змін до неї.

Зазначене ґрунтується і на положеннях Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007, у пункті 3.4 якого вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Станом на час звернення позивача до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області 17.03.2015 року і станом на час розгляду справи, позивач продовжує працювати на посаді викладача по класу фортепіано і концертмейстерства в Надвірнянській дитячій музичній школі, про що свідчить запис в трудовій книжці. З огляду на наведені правові норми, суд вважає, що період роботи позивача викладачем з 01.08.1987 року по 17.03.2015 року має бути врахований відповідачем до стажу, який дає право позивачу на пенсію за вислугу років.

Проте право позивача на призначення пенсії за вислугу років виникне з моменту залишення роботи, яка дає право на цю пенсію, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області в призначенні їй пенсії за вислугу років з дня виникнення такого права на пенсію є передчасною і задоволена бути на даний час не може.

Таким чином, на підставі вищенаведеного позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 12, 17-19, 71, 72, 99, 100, 122, 128, 130, 158 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області щодо не включення до стажу роботи, який дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років періоду роботи з 01.08.1987 року по 17.03.2015 року на посаді викладача по класу фортепіано і концертмейстерства в Надвірнянській дитячій музичній школі.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення період її роботи з 01.08.1987 року по 17.03.2015 року на посаді викладача по класу фортепіано і концертмейстерства Надвірнянської дитячої музичної школи.

В решта позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст.186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Вінтоняк М.Б.

Повний текст постанови виготовлено 27.04.2015