Справа № 361/2006/14-а (2а/361/140/14)
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2015 р. м. Київ К/800/38977/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_4 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року, виконуючого обов'язки міського голови - заступника міського голови Броварської міської ради Київської області Андрєєва Василя Олександровича на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконуючого обов'язки міського голови - заступника міського голови Броварської міської ради Київської області Андрєєва Василя Олександровича про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування збитків,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до виконуючого обов'язки міського голови - заступника міського голови Броварської міської ради Київської області Андрєєва В. О. про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування збитків.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправною відмову виконуючого обов'язки міського голови - Заступника міського голови Андрєєва В. О. щодо нерозгляду на засіданні сесії Броварської міської ради заяви ОСОБА_4 про надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовним розміром до 0,10 га, розташованої в м. Бровари Київської області; зобов'язано виконуючого обов'язки міського голови - Заступника міського голови Андрєєва В. О. розглянути заяву ОСОБА_4 про надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовним розміром до 0,10 га, розташованої в м. Бровари Київської області у відповідності до вимог ст. 118 Земельного кодексу України; в частині стягнення матеріальної шкоди постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач та відповідач подали касаційні скарги, в яких просили їх задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково.

Судами встановлено, що 26 лютого 2014 року позивач звернувся до міського голови Броварської міської ради Київської області Сапожко І. В. з заявою про виділення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, в межах м. Бровари Київської області.

Листом від 05 березня 2014 року №1-18/90 відповідач повідомив, що з метою розгляду питання позивача на пленарному засіданні сесії Броварської міської ради йому необхідно повторно звернутися до Броварської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), до якого додати графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки в межах м. Бровари із зазначенням її орієнтовного розміру.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не додано до заяви графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач, всупереч положенням ЗК України, заяву позивача про надання безоплатно у власність земельну ділянку у місячний строк та відповідно до встановленої чинним законодавством процедури не розглянуто, відповідне рішення за наслідками такого розгляду не прийнято, чим порушено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Колегія суддів вважає висновки судів передчасними, виходячи з такого.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

За части дев'ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Суд касаційної інстанції зазначає, що зі змісту листа позивача про отримання земельної ділянки у власність вбачається направлення його вцілому до органу місцевого самоврядування, а не до посадової особи органу.

Згідно із пунктом тридцять четвертим статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Частинами першою і другою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тобто, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися радою у формі рішення. Чинне законодавство не наділяє раду в межах своїх повноважень приймати нормативні та інші акти у формі листів, в іншому випадку такі дії ради кваліфікуються як протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи про її відмову. До повноважень голови не віднесені питання про які просив позивач.

Між тим, розглянувши спір по суті, суди обох інстанції не перевірили особу, яка може вважатися належним відповідачем у справі, чим порушили приписи статті 52 КАС України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пп. 4 ст. 7 КАС України одним із принципів адміністративного судочинства є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до встановлення належного відповідача у справі.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 11 КАС України, судами не вжито передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, а вирішено спір поверхнево, що призвело до неправильного застосування норм права.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення є законним і обґрунтованим, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової позиції оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій.

Оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права, судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Водночас, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Наведене свідчить, що бездіяльність органів місцевого самоврядування не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення. Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 ЗК. Рішення, дію або бездіяльність цих органів щодо надання земельних ділянок може бути оскаржено до суду.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційні скарги виконуючого обов'язки міського голови - заступника міського голови Броварської міської ради Київської області Андрєєва Василя Олександровича та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: