Справа № 21-756а15
Суддя: Коротких О.А.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

Судді-доповідачаКоротких О.А.,
Суддів:Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., -
розглянувши заяву державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Хмельницькій області (далі - ДПІ) про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 березня 2015 року у справі за позовом приватного малого підприємства «Лідер» до ДПІ про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и л а:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 4 березня 2015 року постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року про часткове задоволення позову, залишив без змін.

Не погодившись із такою ухвалою Вищого адміністративного суду України, ДПІ подала заяву про її перегляд Верховним Судом України, посилаючись на наявність підстави, установленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а саме неоднакове застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах пункту 138.2 статті 138, підпунктів 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 198.3 статті 198, абзацу 1 підпунктів 44.6 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК), підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпунктів 5.2.1 пункту 5.2 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР), що, на думку заявника, підтверджується рішеннями касаційного суду від 26 березня та 1 липня 2014 року (№№ К/9991/26540/11, К/800/18741/14 відповідно).

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, Вищий адміністративний суд України, вказуючи на помилковість застосування до спірних відносин пункту 138.2 статті 138, підпунктів 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 198.3 статті 198, абзацу 1 підпунктів 44.6 статті 44 ПК, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпунктів 5.2.1 пункту 5.2 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 168/97-ВР виходив із того, що на підтвердження фактичного виконання господарських зобов'язань позивач надав належним чином оформлені первинні документи, укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, отримані блага використані позивачем у власній господарській діяльності, а здійсненні господарські операції спричинили зміни в структурі його активів.

Разом із тим у рішеннях суду касаційної інстанції, на які посилається заявник, обґрунтовуючи наявність інакшого правозастосування, вбачається, зокрема, що Вищий адміністративний суд України ухвалою від 26 березня 2014 року, скасовуючи рішення апеляційного суду про задоволення позову та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову зазначив, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що подані Товариством первинні документи на обґрунтування права на податковий кредит та на формування валових витрат не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не можуть слугувати підставою для внесення відповідних записів до бухгалтерського обліку та, відповідно, не можуть враховуватися Товариством при формуванні податкового кредиту та валових витрат. В ухвалі від 1 липня 2014 року зазначено, що судами попередніх інстанцій було вірно враховано, що наданні первинні документи, які за твердженням позивача підтверджують факт вчинення господарських операцій за угодами ТОВ «Індіго Груп» та ПП «Рескомп», ТОВ «ТВО «Східбуд», не оформлені належним чином, при цьому, неточності в оформленні первинних документів є такими, що ставлять під сумнів фактичне виконання відображених у них господарських операцій, тому такі первинні документи не є належною підставою для формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Таким чином, рішення касаційного суду, додані на обґрунтування заяви, ухвалені цим судом за інших фактичних обставин справ, а отже не підтверджують наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Оскільки заява ДПІ є необґрунтованою, у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Ураховуючи наведене та керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом приватного малого підприємства «Лідер» до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Хмельницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень, до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 березня 2015 року.

Судді-доповідача О.А. Коротких
Судді: І.Л. Самсін
О.Б. Прокопенко