Справа № 815/5061/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

23 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5061/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

апелянта - ОСОБА_1, яка також на підставі довіреності діє в інтересах третьої особи на стороні позивача яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2;

представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 та заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_6 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до державного реєстратора Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про скасування рішення,

третя особа на стороні позивача яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом в яком просила скасувати рішення державного реєстратора Марущак Юлії Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 14070482 від 26 червня 2014 року, щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, які складаються з: А - житловий будинок, житлова площа 43,5 кв.м; Б - котельня; Г - літня кухня; Ж - вбиральня; Д - сарай; № 1-4, І, ІІ - спорудження і які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначено про те, що державний реєстратор Марущак Ю.В. своїм рішенням та реєстрацією права власності за ОСОБА_3 порушила її законні інтереси щодо проживання у зазначеному будинку однією сім'єю з її чоловіком ОСОБА_2, який оспорює право власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно.

Також діями державного реєстратора, на думку позивача, порушено її право на перебування на території України на підставі посвідки на постійне проживання, в якій зазначено адресу реєстрації її місця проживання в цьому будинку та їй доведеться шукати та переїжджати на нове місце проживання та перероблювати документи.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування судового рішення, у зв'язку з тим, що воно було прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт просить прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

У суді апеляційної інстанції апелянт, який також є представником третьої особи ОСОБА_2 підтримала доводи апеляції та просила її задовольнити.

ОСОБА_6, яка приєдналася до апеляційної скарги та державний реєстратор Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області Марущак Ю.В. до суду апеляційної інстанції не з'явилися, повідомлені належним чином про місце, день та час судового розгляду справи.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно нотаріально посвідченому договору довічного утримання, укладеного 15 жовтня 1999 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, перша передала у власність гр. ОСОБА_3, належний їй житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_1.

Зазначений житловий будинок з надвірними спорудами належав відчужувачу на підставі: свідоцтва про право власності за реєстровим № 956 і свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 958, виданих Овідіопольською держнотконторою 01 листопада 1983 року та акту здачі будинку в експлуатацію від 02 листопада 1983 року, затвердженого рішенням Овідіопольської сільської ради за № 11 від 24 листопада 1983 року, зареєстрованих в Білгород-Дністровському міжміському бюро технічної інвентаризації Одеської області 25 січня 1984 року за реєстровим № 9-1245 (а.с.102).

Питання правомірності укладення між сторонами договору довічного утримання та набуття ОСОБА_3 права власності на спірний будинок були предметом розгляду судових справ, які розглядалися як в порядку цивільного так і адміністративного судочинства.

Рішеннями судів, які набрали законної сили, ОСОБА_3 була визнана власником будинку АДРЕСА_1

23 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований в Одеській області, м. Овідіополь, вул. Дукова, 54 (а.с.98).

До заяви про державну реєстрацію права власності надано, в тому числі і договір довічного утримання від 15 жовтня 1999 року, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, а також копії судових рішень.

26 червня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області прийнято рішення № 14070482 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1(а.с.117).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що державний реєстратор діяв в межах повноважень та в спосіб передбачені Конституцією України, а позивач не надав жодних належних доказів того, що відповідачами порушені її права та законні інтереси.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи ОСОБА_5 в позові не звернув уваги на відсутність у неї, у зв'язку з проведенням державної реєстрації прав на нерухоме майно, порушеного права, що в свою чергу, не породжує і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Такий висновок суду апеляційної інстанції побудований на наступному.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно проводиться безпосередньо та виключно між заявником або уповноваженою ним особою та органом державної реєстрації прав.

Позивач не має жодного відношення до проведення відповідачем державної реєстрації права власності за третьою особою.

Колегія суддів вважає обґрунтованими заперечення відповідача, який наполягав у суді першої інстанції на відсутність у позивача адміністративно - процесуальної дієздатності для звернення за захистом своїх прав до адміністративного суду.

Право на захист - самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Позовні права надаються зацікавленим особам з метою захисту регулятивних суб'єктивних прав або охоронюваних законом інтересів, тобто право на позов виникає у особи лише з моменту порушення будь-ким його права.

Ствердження апелянта про порушення її прав не засновані на Конституції України та Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки державний реєстратор при прийнятті рішення керується насамперед переліченими законодавчими актами.

Оскільки адміністративна процесуальна дієздатність позивача у відносинах, врегульованих оспорюваним рішенням державного реєстратора, законодавчо обмежена, провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1. ст.157 КАС України підлягає закриттю, а саме у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Правову позицію щодо закриття провадження у справі адміністративної юрисдикції у випадку відсутності у позивача права на оскарження рішення суб'єкта владних повноважень висловив Верховний Суд України у постановах, прийнятих: 03 лютого 2015 року у справі №21-617а-14, 07 жовтня 2014 року у справі №21-397а-14.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 199, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до державного реєстратора Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про скасування рішення - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова