Справа № 2а-5172/10/1770
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"22" квітня 2015 р. Справа № 2а-5172/10/1770

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Рівне на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "04" березня 2015 р. у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Рівне про зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2010 року Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд зобов'язати Відділення Фонду вчинити дії по прийняттю до заліку сум згідно з актом щомісячної звірки витрат особових справ потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за квітень - серпень 2010 року та стягнути витрати на виплату та доставку пенсій та допомоги на поховання за вказаний період в сумі 5049,46 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2015 року касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області задоволено частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду 26 травня 2014 року в частині, якою вирішено спір про зобов'язання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Рівне вчинити дії по прийняттю до відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності (втраті годувальника) особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві (професійного захворювання) на території колишніх республік СРСР в розмірі 656,62 гривень та витрат на виплату пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва отриманого на території України в розмірі 1357,80 гривень та їх стягнення, скасовано. Справу в частині позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області про зобов'язання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Рівне вчинити дії по прийняттю до відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності (втраті годувальника) особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві (професійного захворювання) на території колишніх республік СРСР в розмірі 656,62 гривень та витрат на виплату пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва отриманого на території України в розмірі 1357,80 гривень та їх стягнення направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду 26 травня 2014 року залишено без змін.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 4.03.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Рівне на користь Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне витрати:

- на виплату та доставку пенсій по інвалідності (втраті годувальника) особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві (професійного захворювання) на території колишніх республік СРСР за період з квітня по серпень 2010 року в загальній сумі 656,61 грн.;

- на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва отриманого на території України за період з квітня по серпень 2010 року в розмірі 1357,80 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою позивач та відповідач звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять: позивач-скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, відповідач-скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у позові відмовити .

З врахуванням приписів статей 196,197 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що громадяни ОСОБА_3, ОСОБА_4 одержували пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, яке отримали на підприємствах розташованих на території країн СНД, протягом квітня-серпня 2010 року. Всього загальна сума виплаченої управлінням ПФУ пенсії по інвалідності, в тому числі витрати на виплату та доставку даної пенсії, вказаним особам становить 656,61 грн.

Вказані суми витрат відповідач не прийняв до заліку, про що сторони склали акти, таблиці розбіжностей та довідки про перелік справ, що неприйняті до заліку відділенням, які підписані сторонами у справі.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований має право звернутись до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Сумісною постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4 затверджено Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - Порядок), що встановив механізм погодження та відшкодування таких витрат.

Згаданий Порядок визначає механізм відшкодування саме на централізованому рівні Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних із вказаними виплатами.

Отже, у разі незгоди Фонду соціального страхування від нещасних випадків на підписання актів звірки в судах адміністративної юрисдикції мають вирішуватись вимоги про стягнення витрат, а не вимоги про зобов'язання включення сум до цих актів, тому що Порядок не врегульовує спірних правовідносин, що виникли в цьому випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків має застосовуватися за відсутності спору.

У разі незгоди Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на підписання актів у судах адміністративної юрисдикції, вирішується спір про стягнення вказаних витрат.

Таким чином, позовні вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії по прийняттю до заліку сум, згідно з актом щомісячної звірки, є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 5 - ч. 7 ст. 6 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року №16/98-ВР (надалі - Основи), страховиками є цільові страхові фонди, в тому числі, пенсійного страхування та страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Страхові фонди беруть на себе зобов'язання щодо надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків. Об'єктом загальнообов'язкового державного соціального страхування є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім'ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення та соціальних послуг, передбачених статтею 25 цих Основ.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 25 Основ, за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням надаються соціальні послуги та матеріальне забезпечення як страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яке, в сою чергу, включає пенсію у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Частиною 3 статті 26 Основ передбачено, що в разі якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року №5-4/4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 року за №376/7697 (надалі - Порядок) встановлено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, у тому числі, сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію.

Частиною 2 статті 4 Основ визначено, що відносини, які виникають за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Зокрема, правова основа, економічний механізм та організаційна структура загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві визначені Законом України "Про обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року №1105-ХІV (надалі - Закон України №1105-ХІV).

Відповідно до пп. "г" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України №1105-ХІV, в разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, в тому числі, виплачуючи йому пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України №1105-ХІV, усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим, передбачені статтями 21 та 22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за рахунок коштів цього Фонду.

Абзацом 2 пункту 5 статті 24 Закону України №1105-ХІV встановлено, що в разі якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 29.11.1953 року з ОСОБА_3, котрий на той час працював мех. погрузчиком ліса в В'язимськом ЛПК (РРФСР), стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт форми Н-1 (а.с.6-7).

18.03.1976 року з ОСОБА_4, котрий на той час працював плотником бетонщиком в СМУ-35 УС "Гидрострой" (РРФСР), стався нещасний випадок на виробництві, про що складено акт форми Н-1 (а.с.10-11).

Таким чином, оскільки пенсія, яка виплачується вказаним пенсіонерам, є наслідком настання страхового випадку, передбаченого Законом України №1105-ХІV, її виплата здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Правова позиція з даного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 20.03.2007 року по справі №21-1087во06, від 12.06.2012 року №21-165а12, від 21.05.2013 року №21-129а13, від 12.11.2013 року №21-394а13 та в силу положень ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковою для застосування відповідачем та врахування судом при вирішенні адміністративної справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача щодо відсутності у Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України обов'язку відшкодовувати позивачеві зазначені витрати через те, що нещасний випадок з пенсіонером стався на території колишньої республіки СРСР - РРФСР є безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України №1105-XIV, особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому, право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

Згідно з п. "а" ст. 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII, громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, призначаються пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання - незалежно від стажу роботи.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України №1105-XIV передбачено, що відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги. Уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Доводи відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, завданої працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 09.09.1994 року між державами-учасниками Співдружності Незалежних Держав, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1 цієї Угоди, виплати по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, здійснюється працівникам, які раніше працювали на підприємствах, а у разі їх смерті - особам, які мають право на відшкодування шкоди , які є громадянами і мають постійне місце проживання на території будь-якої із Сторін.

Згідно з ст. 2 Угоди, відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у тому числі при настанні втрати працездатності в результаті нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням працівниками трудових обов'язків, після переїзду потерпілого на територію іншої Сторони), смерті здійснюється роботодавцем Сторони, законодавство якої поширювалось на працівника в момент одержання каліцтва, іншого ушкодження здоров'я, смерті. Роботодавець, відповідальний за завдання шкоди, здійснює її відшкодування відповідно до свого національного законодавства.

Отже, норми вказаної Угоди не поширюються на спірні правовідносини щодо відшкодування витрат Пенсійного фонду України з виплати пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, членам сімей осіб померлих від нещасного випадку на виробництві на території інших республік СРСР.

Крім того, статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення, підписаної 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Тому, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що стались на території колишніх республік СРСР, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, позовна вимога щодо стягнення витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності (втраті годувальника) особам, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку на виробництві (професійного захворювання) на території колишніх республік СРСР за період з квітня по серпень 2010 року в загальній сумі 656,61 грн. підлягає до задоволення.

Крім того судом встановлено, що у квітні та травні місяці 2010 року позивачем сім'ї померлого пенсіонера ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які отримували пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, було виплачено 2770,75 грн. на поховання (враховуючи витрати на виплату та доставку).

Вказану суму витрат відповідач не прийняв до заліку, про що сторони склали акт та таблицю розбіжностей, які підписані сторонами у справі.

Пунктом 5 "Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 р. N 5-4/4 передбачено перерахування відповідних коштів лише на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України. Тобто, відповідно до вимог Порядку, сторони у даній справі позбавлені права на проведення розрахунків на своєму рівні.

Пунктом 5 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" встановлено обов'язок Фонду співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів. Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому такий страховик має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до пункту 9 статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

На необхідність встановлення причинного зв'язку між смертю та отриманою травмою вказано в п.6.1.6 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду ССНВ України 27.04.07 р. № 24, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22.06.07 р. № 715/13982 та п.20 пп. "в" Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 р.

Крім того, наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15.11.2005 р. № 606 затверджено Інструкцію про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, де вказано, що встановлення причинного зв'язку смерті з отриманим каліцтвом передбачено Законами України „Про охорону праці", „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" для відшкодування шкоди утриманцям працівника (годувальника) у разі його смерті. В даній Інструкції дано визначення в чому полягає причинний зв'язок, зокрема, це зв'язок, який можна встановити між наслідками трудового каліцтва з урахуванням форми, стадії, тяжкості функціональних порушень, розвитку ускладнень за життя, патоморфологічними та гістологічними змінами в органах та системах організму.

Позивач не надав доказів виплати допомоги на поховання на підставі відповідних медичних висновків чи доказів настання смерті потерпілих внаслідок одержаного каліцтва. В той же час судом враховано, що виплата допомоги на поховання передбачена також статтею 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої у разі смерті пенсіонера його сім'ї або особі, яка здійснила похорон, виплачується допомога на поховання в розмірі двомісячної пенсії.

Відтак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження причинного зв'язку смерті інваліда з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення допомоги на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала пенсію по інвалідності (по втраті годувальника) внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в сумі 2770,75 грн. є безпідставними.

Судом також встановлено, що громадяни ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 одержували пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, яке отримали на підприємствах розташованих на території України, протягом квітня-серпня місяця 2010 року. Всього загальна сума виплаченої управлінням ПФУ пенсії по інвалідності, в тому числі витрати на виплату та доставку даної пенсії, вказаним особам становить 1357,80 грн.

Вказані суми витрат відповідач не прийняв до заліку, про що сторони склали акти, таблиці розбіжностей та довідки про перелік справ, що неприйняті до заліку відділенням, які підписані сторонами у справі.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно з пунктом 1 статті 25 цих Основ, надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ, якщо, після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг, між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, згідно статті 25 Основ, є Фонд.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" дія даного закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах організаціях, незалежно від форми власності та господарювання, у фізичних осіб, та осіб які забезпечують себе роботою самостійно.

Із акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 вбачається, що ОСОБА_9 отримав травму 13 березня 1984 року в учбовій майстерні. Відповідно до вказаного акту ОСОБА_9 був учнем СПТУ № 1 м. Рівне та не перебував з останнім у трудових відносинах, не отримував заробітної плати та не мав укладеного трудового договору (а.с.14-15).

Актом про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 встановлено, що ОСОБА_8 отримав травму 08 вересня 1986 року в учбовій майстерні механічної обробки деревини. Відповідно до вказаного акту ОСОБА_8 був учнем Червоноармійського СПТУ № 26 м. Червоноармійськ та не перебував з останнім у трудових відносинах, не отримував заробітної плати та не мав укладеного трудового договору (а.с.12-13).

Із акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 вбачається, що ОСОБА_7 отримав травму 23 травня 1969 року в учбовій токарній майстерні. Відповідно до вказаного акту ОСОБА_7 був учнем Міського ПТУ № 4 м. Днепродзержинськ та не перебував з останнім у трудових відносинах, не отримував заробітної плати та не мав укладеного трудового договору (а.с.8-9).

При цьому, перелік осіб, які підлягають обов'язковому страхуванню від нещасного випадку передбачений статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі-Закону) обов'язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають, зокрема учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах.

До зазначеного переліку, окрім іншого, належать особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) або на інших підприємствах, передбачених законодавством про працю.

Для страхування від нещасного випадку на виробництві не потрібно згоди або заяви працівника. Страхування здійснюється в безготівковій формі. Всі особи, перелічені у статті 8 цього Закону, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов'язань щодо сплати страхових внесків (ч.1 ст.10 Закону).

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (ч.2 ст.13 Закону).

Випадок із ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є нещасним, отриманим не на виробництві і не під час виконання трудових обов'язків, але з підстав, передбачених ст. 8 вказаного вище Закону, тому призначені ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пенсії по інвалідності загального захворювання виплачується Пенсійним фондом на загальних підставах та має відшкодовуватись за рахунок страхових коштів Фонду.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстацнії, що вимога щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва отриманого на території України за період з квітня по серпень 2010 року в розмірі 1357,80 грн. є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову Рівненським окружним адміністративним судом винесено відповідно до позовних вимог з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, а тому їх потрібно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Рівне залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "04" березня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області вул.Відінська,41,м.Рівне,33018

3- відповідачу/відповідачам: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Рівне вул.Чорновола,66,м.Рівне,33000

4-третій особі: - ,