Справа № 556/1083/14-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2015р. м. Київ К/800/65471/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Мороза В.Ф.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Донця О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області про призначення пільгової пенсії із зниженням пенсійного віку,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася із позовом про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 16 квітня 2014 року, знизивши їй пенсійний вік, відповідно до вимог ст. 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Крім того просила, встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 з 16.08.1987 року по 22.02.1990 року.

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 липня 2014 року позов задоволено. Встановлено факт, постійного проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 з 16.08.1987 року по 22.02.1990 року. Визнано відмову управління в призначенні ОСОБА_2, пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років у відповідності зі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправною. Зобов'язано управління призначити ОСОБА_2 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення з дня звернення до управління з 16 квітня 2014 року.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "21" липня 2014 року скасовано та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

На касаційну скаргу ОСОБА_2 надійшло заперечення управління, у якому останнє рішення суду апеляційної інстанції вважає таким, що прийнято із дотриманням норм матеріального та процесуального права, та просить залишити касаційну скаргу без задоволення. Мотивує свої заперечення тим, що строк проживання позивача на території добровільного відселення не достатній для призначення пільгової пенсії, отже і відмова управління у призначенні пенсії на пільгових умовах є вірною.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до управління з заявою про призначення пільгової пенсії.

Листом від 24 квітня 2014 року №1119/03 управління відмовило позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки станом на 01 січня 1993 року період проживання (роботи) її в зоні гарантованого добровільного відселення становить 1 рік 03 місяці 19 днів.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Згідно до ст.55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали у зоні гарантованого добровільного відселення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, як встановлено ст. 15 вищезазначеного Закону, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Підпунктом "ґ" п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Колегія суддів зауважує, що у позивача відсутнє підтвердження проживання у зоні гарантованого добровільного відселення протягом строку, визначеного відповідно до розрахунку, що надає право на зниження пенсійного віку на 6 років.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що посилання відповідача на недотримання позивачем вимог ст. 55 Закону №796-ХІІ, є обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про правомірність рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ та скасування рішення суду першої інстанції, є правильним.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року - без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець