Справа № 2-а-673/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Стратович О.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"25" квітня 2012 р. Справа № 2-а-673/11

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на постанову Олевського районного суду від "15" червня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

2 березня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій неправомірними та стягнення на його користь допомоги в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва , виплату якої передбачено ст.ст.37Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХП "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1.11.2007 року по 31.10.2010 року.

Постановою від 15 червня 2011 року Олевський районний суд Житомирської області в задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просив скасувати постанову суду і відмовити у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, є потерпілою від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які проживають на території радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна допомога у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40% від мінімальної заробітної плати.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №550 від 28.05.2008 року, відповідачем встановлені конкретні розмірі щомісячної допомоги, тоді як ст. ст. 62 та 67 Закону №796 Кабінету Міністрів України надано право проводити лише роз"яснення порядку застосування цього Закону, підвищувати розмір доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, відповідності до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, але не зменшення їх та встановлення їх у твердій сумі, яка не відповідає Закону.

Частиною 4 ст.9 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до п.4 " Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов"язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затвердженого постановою КМ України №936 від 20.09.2005 року, виплата щомісячної грошової допомоги-громадянам, які проживають на території зон радіоактивного забруднення, у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства , відповідно до ч.1 ст.37 Закону, проводиться управліннями праці і соціального захисту населення районних держадміністрацій.

Таким чином, обов"язок проводити нарахування та виплату громадянам сум, передбачених ст.ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відноситься до відання органів управління праці і соціального захисту населення, а отже відповідач по справі є належним.

В той же час, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що на момент звернення позивача до суду нею не було надано доказів , які б доводили про перебування позивачки на обліку у відповідача та право на виплату допомоги передбаченої ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивачем не зазначено жодної причини, через яку ним не можуть бути надані докази та не надано доказів того чи намагався позивач отримати необхідні докази самостійно, як це передбачено ст.71 КАС України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду 1-ї інстанції в застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Олевський районний суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

В решті постанова суду не оскаржувалась.

Керуючись ст.ст.195,197,198, 200,205,206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Олевського районного суду від "15" червня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Лісовська Наталія Вікторівна вул. переїздна 10, кв. 2,с. Нові Білокоровичі,Олевський район, Житомирська область,11050

3- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації вул. Привокзальна, 5,м. Олевськ,Житомирська область,11001