Справа № 826/11607/13-а
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Шостака О.О., Желтобрюх І.Л.

при секретарі: Гімарі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу представника позивача - ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо проведення прилюдних торгів про звернення стягнення на предмет іпотеки - чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати державного виконавця закрити виконавче провадження та повернути виконавчий лист стягувачу згідно пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року у задоволені позову - відмовлено.

На вказану постанову представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення до суду є дії відповідача щодо складення акту опису й арешту майна, направленням заявки на реалізацію зазначеного майна, а також щодо складання договору № 1012925 від 23 листопада 2012 року зі спеціалізованою організацією ПП «Нива-В.Ш.» на реалізацію нерухомого арештованого майна.

Розглядаючи апеляційну скаргу колегія суддів звертає увагу на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України від 21.04.1999р. № 606-XIV).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 21.04.1999р. № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 1 названого Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 17 вказаного вище Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 11 Закону України від 21.04.1999р. № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень названої статті державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частина 1 статті 27 Закону закріплює, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

До заходів примусового виконання рішення Законом віднесено:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, визначений у статті 52 Закону України від 21.04.1999р. № 606-XIV.

Відповідно до названої правової норми, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Особливості звернення стягнення на заставлене майно врегульовані положеннями статті 54 Закону України від 21.04.1999р. № 606-XIV.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України від 21.04.1999р. № 606-XIV підлягають примусовому виконанню визначені в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі по тексту - Інструкція №512).

Так, пунктом 4.2. названої Інструкції закріплено порядок проведення опису й арешту майна боржника, а пунктом 4.3 - визначення вартості й оцінки майна боржника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що будь-яких посилань щодо порушення відповідачем зазначених норм позивачем не зазначено.

Крім того, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що посилання позивача на обізнаність державного виконавця щодо порушення кримінального провадження, в рамках якого накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 в обґрунтування позовних вимог є безпідставними, оскільки жодних доказів цьому не було надано.

Як вбачається з матеріалів зведеного виконавчого провадження, після отримання інформації від СВ Деснянського РУ ГУ МВС України про те, що квартира, яка перебуває на реалізації, на праві власності боржнику не належить, державним виконавцем винесено постанови про відкладення провадження виконавчих дій, а у подальшому - про повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, враховуючи винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто припинення примусового виконання судових рішень, за відсутності будь-яких посилань у чому саме позивач вбачає порушення її прав оскаржуваними діями відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позов позивача є безпідставним, оскільки вказані дії відповідача не породжують для відповідного суб'єкту настання будь-яких юридичних наслідків, не впливає на його права та обов'язки.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий - суддя: Я.С. Мамчур

Судді: І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Ухвалу складено у повному обсязі 28.04.2015.

.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.