Справа № 2-а-272/11
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Справа № 2-а-272/11
Головуючий у 1-й інстанції: Гордійчук І.О.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"23" січня 2012 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області на постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "29" березня 2011 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом і просив визнати дії УПСЗН Дубровицької райдержадміністрації неправомірними , зобов"язати нарахувати та виплатити на його користь щорічну допомогу на оздоровлення і допомоги у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва за період з 1 січня 2005 року по даний час мотивуючи тим, що являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є інвалідом 2-ї групи і відповідно до ст.ст.37,48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на отримання вищевказаних допомог.

Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 беоезня 2011 року позов задоволено частково: визнано незаконними дії відповідача щодо несплати позивачу коштів, в розмірах встановлених ст.ст.37,48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов"язано управління праці та соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації провести нарахування та виплату ОСОБА_3 щорічної допомоги на оздоровлення і допомоги у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва за період з 22.08.2010 року по 22.02.2011 року передбаченої ст.ст.37,48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі п"яти мінімальних заробітних плат та 40% мінімальної заробітної плати, з урахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач та управління праці та соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації, подали апеляційні скарги в яких, вказуючи на порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просять відповідно : позивач - скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги повністю, відповідач - скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 є потерпілим від аварії на ЧАЄС 1-ї категорії та інвалідом 2-ї групи пов"язаної з аварією на ЧАЕС, що підтверджується відповідними посвідченням та довідкою (а.с.6,7).

Позивачу, як особі потерпілій від аварії на ЧАЕС 1-ї категорії , інваліду 2-ї групи відповідачем виплачувалась щорічна допомога на оздоровлення та допомога у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в розмірі який, на думку позивача, є значно нижчими, ніж це передбачено ст.ст.37,48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"від 28 лютого 1991 року №796-ХП (далі Закон №796) у зв"язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: визнав дії відповідача протиправними та зобов"язав провести нарахування та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення та допомогу у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, за період з 22.08.2010 року по 22.02.2011 рік передбачену ст.ст.37,48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

При цьому , суд вважав , що позивачем пропущено строк звернення до суду, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог за період з 1.01.2005 року по 21.08.2010 року.

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов"язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума зазначеної допомоги згідно ст.ст.37,48 Закону №796, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року, відповідачем встановлені конкретні розмірі допомоги на оздоровлення, тоді як ст. ст. 62 та 67 Закону №796 Кабінету Міністрів України надано право проводити лише роз"яснення порядку застосування цього Закону, підвищувати розмір доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, відповідності до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, але не зменшення їх та встановлення їх у твердій сумі, яка не відповідає Закону

Розмір мінімальної заробітної плати встановлювався Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік".

Виходячи із засад приорітетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню на користь позивача, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та №№562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тому позивач, відповідно до ст.ст.37, 48 Закону №796, має право отримувати щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п"яти мінімальних заробітних плат та допомогу у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва у розмірі40% мінімальної заробітної плати, а відповідач , як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня за програмами соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повинен забезпечити виплату коштів відповідно до вимог Закону №796.

Зважаючи на те, що Дубровицький районний суд правильно встановив обставини справи в частині позовних вимог щодо визнання дій неправомірними і зобов"язання відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_3 щорічної допомоги на оздоровлення та допомоги у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, за період з 22.08.2010 року по 22.02.2011 рік передбаченої ст.ст.37,48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу в цій частині необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

В той же час, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2005року по 21.08.2010року, не врахувавши положення ст.ст.99,100 КАС України.

Відповідно до ст.ст.2,3 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав , свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня службова чи посадова особа або інший суб"єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виплати передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі і визначені ст.ст.37,48 цього Закону, є виплатами соціального характеру і пов"язані з соціальним захистом населення потерпілого від аварії на ЧАЕС.

В даному випадку між позивачем та відповідачем, як суб"єктом владних повноважень виник публічно-правовий спір пов"язаний з соціальними виплатами, який повинен розглядатись в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України в межах строків передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду , встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом. У ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановлено істини у конкретній адміністративній справі. Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Статтею 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків , установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала , не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Предметом позову в даній справі є спір пов"язаний з дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень по виплаті і проведенню нарахування соціальних виплат, які є одноразовими і виплачуються працюючим при наданні відпустки, непрацюючим в кінці року, а тому суду першої інстанції необхідно було перевірити строк звернення до суду залежно від виду платежу та тривалості періоду за який виник спір. Тобто можливі випадки, коли в частині вимог позовну заяву слід залишити без розгляду (частина перша ст.100 КАС), а в іншій частині - відкрити провадження.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі повинен був перевірити додержання строку звернення до суду та поважність пропуску такого строку. У разі пропуску такого строку та визнання вказаних особою причин пропуску строку неповажними, суд повинен був залишити адміністративний позов за позовними вимогами про зобов'язання нарахувати за період з 1.01.2005 року по 21.08.2010 року включно без розгляду, прийнявши відповідну ухвалу. Однак, судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст.99,100 КАС України така процесуальна дія не була вчинена і суддя, відкривши провадження у справі розглянув позовні вимоги по суті та відмовив у задоволені позову в цій частині.

В даному випадку підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду колегія суддів не вбачає , а тому позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання дій неправомірними та зобов"язання відповідача нарахувати та виплатити на його користь допомогу на оздоровлення та допомогу у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва з 1.01.2005 року по 21.08.2010 року включно необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.195,197,198, 200,205,206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від "29" березня 2011 р. в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо визнання дій неправомірними і зобов"язання здійснити перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення та допомоги у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва за період з 1.01.2005 року по 21.08.2010 року скасувати і залишити позовні вимоги в цій частині без розгляду.

В іншій частині постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Тенюка Клавдій Степанович вул. 800-річчя , 81,м.Дубровиця,Дубровицький район, Рівненська область,34100

3- відповідачу ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Дубровицької райдержадміністрації Рівненської області вул.Воробинська,14,м.Дубровиця,Дубровицький район, Рівненська область,34188