Справа № 2а-750/10/0770
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015р. м. Київ К/800/1230/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Закарпатській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013

у справі №2а-750/10/0770

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Закарпатській області

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ФОП Запас ненко О.О.) звернувся до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Закарпатській області (далі по тексту - відповідач, Мукачівська ОДПІ ГУ Міндоходів в Закарпатській області) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.10.2009 №3375/17-01/261009994/49061 /0) та №3374/17-01//22663 /0).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.06.2010 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.06.2010 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість позивача, поданої за липень 2009 року, за результатами якої складено акт від 17.09.2009 №1769/17-01/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: зайво включено до складу податкового кредиту суму придбаних товарно-матеріальних цінностей (далі по тексту - ТМЦ), в частині здійснених платником операцій звільнених від оподаткування (транзитних операцій).

Як вбачається з акту перевірки, загальний обсяг оподатковуваних операцій позивача, відповідно до поданої декларації за липень 2009 року, в тому числі експортні операції, які згідно з п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» оподатковуються за ставкою 0% становлять 172838,00 грн., за даними перевірки - 133006,00 грн., операції, які звільнені від оподаткування - 8250,00 грн., за даними перевірки - 48082,00 грн. та за ставкою 20% - 115426,00 грн., сума податкового зобов'язання з ПДВ становить 23085,00 грн.

За червень 2009 року позивачем придбано з ПДВ на митній території України товари (роботи, послуги), з метою їх використання у межах господарської діяльності для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20% на суму 134494,00 грн., сума ПДВ - 26899,00 грн. Таким чином самостійно віднесено до податкового кредиту суму ПДВ придбаних ТМЦ на 26899,00 грн.

На підставі представлених до перевірки інвойсу №ЗО - 0000067 від 01.06.2009 на суму 22487,85 грн., де загальна відстань вантажних перевезень становить 2545 км, в тому числі вантажні перевезення транзитом через територію України - 1100 км (1100/2545х100%=0,432%, 0,432х22487,85=9714,75 грн.) та аналогічний за змістом розрахунок проведено по інвойсах №ЗО-0000070 від 09.06.2009, №ЗО-0000075 від 16.06.2009, №ЗО-0000080 від 23.06.2009, №ЗО-0000081 від 29.06.2009. Питома вага звільнених від оподаткування операцій в загальному обсягу поставок складає 16,21%.

Дана різниця виникла через різні вартості транзитних перевезень, що бралися за основу позивачем та податковим органом.

На підставі вказаного акту перевірки та процедури адміністративного узгодження відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.10.2009: №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2009 року у розмірі 2751,00 грн.; №/0, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 1671,80 грн., в тому числі 1286,00 грн. - за основним платежем та 385,80 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи з того, що позивачем зайво включено до податкового кредиту суму придбаних ТМЦ, в частині здійснених платником операцій звільнених від оподаткування (транзитних операцій), тому прийняті податкові повідомлення-рішення є правомірними та обґрунтованими.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі по тексту - Закон) передбачено, що бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 4.10 ст. 4 Закону при наданні послуг із транзитного перевезення (переміщення) товарів (вантажів, пасажирів) митною територією України база оподаткування розраховується виходячи з вартості послуг із такого транзитного перевезення (переміщення), наданих на митній території України (з урахуванням відстані від пункту першого перетину державного кордону України до пункту останнього перетину державного кордону України).

Згідно з п. 5.15 ст. 5 Закону звільняються від оподаткування операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України.

Починаючи з 31.03.2005 у зв'язку з внесенням змін Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України», в тому числі до Закону України «Про податок на додану вартість» операції з надання послуг з міжнародного перевезення пасажирів, багажу та вантажів, у тому числі автомобільним транспортом, оподатковувались за ставкою 20%. В той час як надання таких послуг за межами митної території України відповідно до пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону оподатковувались за нульовою ставкою.

Як вбачається з вищезазначених інвойсів та доданих до них актів виконаних робіт позивачем здійснювався поділ вартості перевезення на дві частини: вартість перевезення на митній території України (транзитні перевезення) і вартість перевезення за межами митної території України, виходячи із собівартості перевезення 1 км на території України та за кордоном.

Засади організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України визначаються Законом України «Про транзит вантажів».

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування. Залежно від обраного виду транспорту такою накладною може бути авіаційна вантажна накладна (AirWaybill), міжнародна автомобільна накладна (CMR), накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), коносамент (BillofLading).

Статтею 4 Закону України «Про транзит вантажів» передбачено, що транзит вантажів може здійснюватися у прямому або змішаному (комбінованому) сполученні. У прямому сполученні транзит вантажів передбачає їх транспортування одним видом транспорту без перевантаження на інший.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції Закону України від 04.06.2009 N1451-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань оподаткування послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів, міжнародних відправлень, міжнародного лізингу та міжнародного ремонту товарів») об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів автомобільним транспортом, а також міжнародних відправлень будь-яким видом транспорту на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту їх митного оформлення, а також від пункту їх митного оформлення до пункту призначення (доставки) на митній території України.

Основні зміни, що були внесені до Закону України «Про податок на додану вартість» стосуються насамперед порядку оподаткування операцій з надання послуг з міжнародного перевезення пасажирів, багажу та вантажів автомобільним транспортом в тій частині, що здійснюється на митній території України від пункту митного оформлення до кордону. Їх суть полягає в тому, що автоперевізникам повернули право застосовувати до зазначених операцій нульову ставку податку, а для інших перевізників ставки податку залишились незмінними: 20% на території України, 0% за її межами.

Згідно з пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, надання та наявність в податкового органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання бюджетного відшкодування є підставою для його одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом.

Застосований відповідачем спосіб визначення суми податкових зобов'язань (відповідно зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ) має ознаки непрямих методів, порядок та підстави визначення суми податкового зобов'язання за якими встановлено п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до пп. 4.3.3 п. 4.3 ст. 4 вказаного Закону методика визначення суми податкових зобов'язань за непрямими методами затверджується законом і є загальною для всіх платників податків. Порядок застосування непрямих методів визначення суми доходів фізичної особи визначається з урахуванням норм закону з питань оподаткування доходів фізичних осіб.

Застосування непрямого методу для визначення податкових зобов'язань платників податків у випадках, не передбачених цим пунктом, не дозволяється (пп. 4.3.4 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Станом на час проведення перевірки методика визначення суми податкових зобов'язань за непрямими методами жодним законом встановлена не була.

Таким чином, податковим органом зроблено помилковий висновок про зайве включення позивачем до податкового кредиту суму придбаних ТМЦ, в частині здійснених платником операцій звільнених від оподаткування (транзитних операцій).

Отже, колегія суддів погоджується із судом апеляційної інстанції, що твердження податкового органу щодо завищення суми податкового кредиту за липень 2009 року є неправомірними.

Судом вірно зазначено, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, чим не спростовано тверджень позивача про правильність визначення ним коефіцієнту розподілу оподаткованих та неоподаткованих операцій з податку на додану вартість при транзитних перевезеннях, тому позов задоволено правомірно.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.О. Федоров