Справа № 813/7980/14
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року № 813/7980/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

секретар судового засідання Хміль Х.З.,

за участю представника позивача Михайлишин Л.М., представника відповідача Боднар Л.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Дизайн Полідрук» до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

приватне підприємство «Дизайн Полідрук» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 07 серпня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позиція відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на висновках акту перевірки контрагента позивача та є припущеннями перевіряючих які не можуть слугувати підставою для прийняття рішень про донарахування податкових зобов'язань. Додатково зазначено, що позивачем до перевірки було надано усі первинні документи, які відповідають критеріям первинного документа, є достовірними та складені за результатами фактичного здійснення господарської діяльності позивача, проте вони не були прийняті до уваги контролюючим органом. Зазначено, що позивачем виконано усі передбачені законом умови для формування податкового кредиту та для формування витрат на підставі податкових накладних, отриманих від контрагента позивача, тому висновки контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства не відповідають дійсності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснив, що позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства третіми особами, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зазначив, що факти про порушення позивачем податкового законодавства викладені контролюючим органом не об'єктивно, висновки акту суперечать дійсним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача. Позивачем підтверджено рух товару від постачальника до подальшої передачі покупцям, підтверджено факт приймання-передачі, складування, переміщення товарів. Просив позов задовольнити.

Відповідно до статті 55 КАС України здійснено заміну відповідача на правонаступника - Державну податкову інспекцію у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області.

Відповідач позов заперечив, подав письмові заперечення на позовну заяву. У запереченнях зазначив, що при перевірці позивача використано акт перевірки його контрагента ТзОВ «Колордрукпостач», складений ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області. Зазначив, що податковій звітності підлягає відображенню лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої тільки відображено у первинних документах. Відповідно господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат інших підприємств. Наявність лише отриманої податкової накладної без фактичного здійснення господарської діяльності (оприбуткування товару, надання послуг чи їх оплата) не може бути підставою для включення, визначених у такій накладній сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Представник відповідача в судовому засіданні подані заперечення підтримав. Додатково пояснив, що представлені позивачем видаткові накладні викликають сумнів щодо їх підписання уповноваженими особами підприємства. Крім того позивачем не представлено замовлень на поставку товару, сертифікатів та актів приймання-передачі товару, які передбачені умовами договору. Вважав позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «Дизайн Полідрук» (далі - Підприємство) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках із ТзОВ «Колор Друк Постач» за період з 01.08.2013 року по 31.10.2013 року.

За результатами перевірки встановлено порушення Підприємством пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 678 351,70 грн.; підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 644 434,12 грн., про що викладено в акті № 234/2200/20767904 від 24 липня 2014 року.

На підставі встановлених порушень 07 серпня 2014 року контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення № , яким Підприємству донараховано грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 966 651,00 грн. (за основним платежем 644 434,00 грн., штрафні санкції - 322 217,00 грн.); № , яким Підприємству донараховано грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 017 528,00 грн. (за основним платежем - 678 352,00 грн., штрафні санкції - 339 176,00 грн.).

Зазначені податкові повідомлення-рішення оскаржувались в адміністративному порядку та за результатами розгляду залишені без змін.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Як встановлено судом з матеріалів справи 08.08.2009 року між ТзОВ «Колор Друк Постач» (Продавець) та ПП «Дизайн Полідрук» (Покупець) укладено договір поставки № 09/08/06-1. Предметом вказаного договору є поставка витратних матеріалів для поліграфії (розчинники для фарб та лаків, стрічки для монтажу кліше, розчинники для флексографічного друку, етилацетат, етоксіпропанол) (Том 1 аркуші справи 93-94).

Відповідно до умов договору поставки Продавець зобов'язується поставляти поліграфічні матеріали в кількості та за цінами визначеними у видаткових накладних, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах, у строки та в порядку передбаченому даним договором, матеріали для поліграфії.

Згідно з пунктом 2 цього договору загальний обсяг поставленого Покупцеві Товару складається з об'єму всіх узгоджених сторонами поставок на підставі видаткових накладних. Якість товару повинна відповідати вимогам діючих стандартів і підтверджуватись документами передбаченими законодавством, зокрема мати відповідний сертифікат якості або відповідності.

Відповідно до пунктів 3 та 4 договору датою відвантаження/отримання товару вважається дата підписання відповідної видаткової накладної уповноваженим представником Покупця. Розрахунки покупцем здійснюються шляхом 100% попередньої оплати від загальної вартості замовленої партії товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника в національній валюті України.

На підставі видаткових накладних № 8292, № 8304, № 8231, № 9091, № 9242, № 9262, № 9302, № 9101, № 9211, № 10151, № 10303, № 10023, № 10045 протягом серпня-жовтня 2013 року ТзОВ «Колор Друк Постач» поставило ПП «Дизайн Полідрук» витратні матеріали для поліграфії на загальну суму 678 351,70 грн.

Оплату за вказаний товар здійснено Підприємством у безготівковій формі згідно з копіями банківських виписок (Том 4 аркуші справ 224-251, том 5 аркуші справи 1-51).

На вказаний товар ТзОВ «Колор Друк Постач» видано податкові накладні, суми ПДВ по яких включені позивачем до складу податкового кредиту.

Як зазначено у акті перевірки, до перевірки Товариством не представлено документів, пов'язаних з транспортуванням товару, актів прийому-передачі товару, сертифікатів якості (походження) товару, а також у видаткових накладних не конкретизовано хто саме отримував та відпускав товар.

Крім того, при перевірці використано акт ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області № 3025/13-07-22-01-08 від 28.02.2014 року з питань правомірності формування ТзОВ «КолорДрукПостач» сум податкових зобов'язань, податкового кредиту по взаєморозрахунках з ПП «Еко-АРТ-Груп», ТзОВ «Гуд Фуд Компані» за вересень 2013 року, жовтень 2013 року, ТзОВ «Альтера трейд за листопад 2013 року та їх вплив на формування доходів та витрат за відповідні періоди. В зазначеному акті перевірки вказано, що перевіркою встановлено укладання ТзОВ «КолорДрукПостач» цивільно-правових угод та проведення транзитних операцій, спрямованих на здійснення операцій з отримання податкової вигоди від контрагентів. Зазначено, що на підставі результатів проведеного аналізу даних АІС «Податковий блок», «Системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України» ТзОВ «КолорДрукПостач» відобразило господарські операції щодо продажу товарно-матеріальних цінностей контрагентам, в тому числі ПП «Дизайн Полідрук», які фактично не відбувались через відсутність у постачальників ТзОВ «КолорДрукПостач» основних фондів, активів, необхідних для проведення відповідної господарської діяльності та виробничих потужностей, необхідних для здійснення технологічного процесу, відсутні дані про транспортні засоби.

Виходячи з вищенаведеного акта № 3025/13-07-22-01-08 від 28.02.2014 року та враховуючи надані для перевірки документи, податковим органом здійснено висновок, що ПП «Дизайн Полідрук» не отримало товар від ТзОВ «КолорДрукПостач» та відобразило господарські операції щодо придбання товарів від ТзОВ «КолорДрукПостач» та їх подальшого продажу покупцям, які фактично не відбулись, а отже є нікчемними, безтоварними та свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків для безпідставного отримання податкової вигоди.

Однак з такими висновками контролюючого органу суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Податковий кредит відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України є дата здійснення першої з наступних подій: а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); б) дата отримання податкової накладної.

За змістом наведених правових норм, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХГУ обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (пункт 2 стаття 9 цього Закону).

На підтвердження реальності господарських операцій в матеріалах справи містяться документи: договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо, які складені між позивачем та його контрагентом. Наведені документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять всі необхідні відомості та реквізити для належного підтвердження виконання господарських операцій.

Щодо посилань відповідача на той факт, що Товариством не представлено документів, пов'язаних з транспортуванням товару, актів прийому-передачі товару, сертифікатів якості (походження) товару, а також у видаткових накладних не конкретизовано хто саме отримував та відпускав товар, суд зазначає таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем (Орендар) між ТзОВ «Майбаш груп Україна»(Орендодавець) укладено договір оренди № 01-13/01 від 02.01.2013 року, відповідно до якого орендодавець передав ТзОВ «Дизайн Полідрук» в користування за плату нежитлове приміщення площею 111,9 кв.м за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Чишки, вул.. Л.Українки, буд 53. Окрім того на вказаній території за тією ж адресою ТзОВ «КолорДрукПостач» орендує складські приміщення.

Як пояснив представник позивача - передача придбаного у ТзОВ «КолорДрукПостач» товару здійснювалась постачальником та покупцем на території вказаних вище складських приміщень, а фактичне переміщення товару здійснювалось із використанням автонавантажувачів, які знаходяться у розпорядженні ФОП ОСОБА_4, який надавав послуги ТзОВ «КолорДрукПостач» згідно договору (Том 4 аркуші справи 206-211). Окрім того, замовлення товару здійснювалось на основі заявок, які складені шляхом обміну інформацією по телефону.

Як вбачається з договору купівлі-продажу сторони цього договору не встановлювали обов'язку щодо складання актів прийому-передач. В свою чергу видаткова накладна є тим документом, що підтверджує наявність господарської операції, адже відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з даними видаткових накладних, такі складені у м. Львові, що є місцезнаходженням юридичної особи ТзОВ «КолорДрукПостач».

Підписання видаткових накладних уповноваженими особами підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи копій витягів з трудової книжки, наказів про прийняття на роботу менеджера зі збуту ПП «Дизайн Полідрук» ОСОБА_5 та інженер-технолога ТзОВ «КолорДрукПостач» ОСОБА_6, доручення № 07-12 від 02.07.2012 року, кільцевих довіреностей на отримання товарів, довіреності № 09-209 від 01.09.2009 року.

Також суд зазначає, що сертифікат якості не є документом, який відноситься до документів первинного обліку, а таким чином не являється підтвердженням виконання господарської операції суб'єктом господарювання, більш того, сертифікат якості при здійсненні даної господарської операції не є необхідним, оскільки складається в довільній формі на вимогу кінцевого споживача.

Отже, зауваження відповідача спростовані позивачем.

В матеріалах справи є акти звірки взаєморозрахунків між позивачем та ТзОВ «КолорДрукПостач», якими позивачем додатково підтверджується проведення розрахунків за договором купівлі-Продажу №09/08/06-1 від 09.08.2009 року.

Внаслідок проведення даних операцій позивач як платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності не прагнув отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість (безпідставного формування податкового кредиту).

Так, придбані позивачем матеріали для поліграфії використано у господарській діяльності шляхом подальшої реалізації покупцям придбаної продукції згідно з договорами, укладеними з ТзОВ «Юніфлекс», ТзОВ «Компанія «Еврика», ТзОВ «Пінтерра», ТзОВ «Стелла Флекс» тощо.

У свою чергу відповідачем не доведено неотримання позивачем товару. Фактично, висновки перевірки ґрунтуються на припущенні про неспроможність контрагента позивача на здійснення господарських операцій, які викладені у висновках акта перевірки ТзОВ «Колор Друк Постач».

Однак, використання контролюючим органом акту перевірки, проведеної щодо іншого платника податків, як належного та допустимого доказу є необґрунтованим.

Отже, акт ДПІ у Шевченківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області № 3025/13-07-22-01-08 від 28.02.2014 року з питань правомірності формування ТзОВ «КолорДрукПостач» сум податкових зобов'язань, податкового кредиту по взаєморозрахунках з ПП «Еко-АРТ-Груп», ТзОВ «Гуд Фуд Компані» за вересень 2013 року, жовтень 2013 року, ТзОВ «Альтера трейд за листопад 2013 року та їх вплив на формування доходів та витрат за відповідні періоди не може бути належним доказом підтвердження нереальності господарських операцій, оскільки не дає оцінки господарським операціям позивача та ТзОВ «КолорДрукПостач».

У свою чергу висновки перевіряючого органу про порушення податкового законодавства контрагентом позивача не можуть підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання контрагентом чи третіми особами вимог закону. Вказана позиція узгоджується з висновками Верхового Суду України, висловленими, зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в справі №21-47а10 та постанові від 11.12.2007 року у справі №21-1376во06.

Тому висновки контролюючого органу про нереальність (безтоварність) цих господарських операцій ґрунтуються на припущеннях.

Як вбачається з акту перевірки позивача контролюючий орган не встановив жодних недоліків у заповненні наданих до перевірки податкових накладних та вважав інформацію, яка міститься у них належною та достатньою.

Контролюючий орган не підтвердив своєї позиції про безтоварність господарських операцій, як і висновок про наявність протиправної мети при вчиненні правочинів належними доказами чи відповідними судовими рішеннями.

Отже висновки відповідача, викладені в акті перевірки, щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та його контрагентом не підтверджуються належними та допустимими доказами і спростовуються фактичними обставинами, встановленими судом під час розгляду справи.

Зазначене свідчить про необґрунтованість та упередженість висновків податкового органу щодо встановлених порушень.

Господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними. На момент укладення договорів, виписки податкових накладних та проведення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочинів, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Враховуючи викладене вище та норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 року у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 року у справі № К/9991/66857/11.

Аналіз норм податкового законодавства дає підстави зробити висновок, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року, справа № 21-47а10.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, а згідно з частиною 2 цієї ж статті, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд відповідно до статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов'язання.

Відповідачем конкретних доказів, на підставі яких можна дійти висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства, суду надано не було.

Згідно зі статтею 162 КАС України суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення.

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Дизайн Полідрук» 487,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області № та № від 07 серпня 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «Дизайн Полідрук» 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 24 квітня 2015 року.

Суддя Лейко-Журомська М.В.