Справа № 806/3853/14
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шимонович Р.М.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
УХВАЛА

іменем України

"28" квітня 2015 р. Справа № 806/3853/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Бучик А.Ю.

Жизневської А.В.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю сторін:

прокурора Кравчук О.А., представника позивача -Князєва В.В., представника відповідача-Лебідь Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "10" березня 2015 р. у справі за позовом Житомирського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Житомирській області, Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Більковецьке" до Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області, Управління Держкомзему в Коростишівському районі Житомирської області про визнання протиправними дій, скасування розпоряджень та визнання недійсною державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку ,

ВСТАНОВИВ:

Житомирський міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Більковецьке" та Головного управління Держкомзему в Житомирській області звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Коростишівської районної державної адміністрації, по видачі розпоряджень від 27.10.2010 № 532 та від 25.02.2011 № 108 та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 серії НОМЕР_1;

- визнати протиправними та скасувати розпорядження голови Коростишівської районної державної адміністрації від 27.10.2010 № 532 та від 25.02.2011 № 108;

- визнати недійсною державну реєстрацію державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1 на площу 2 га, що на території Більковецької сільської ради і зареєстрований за № 00103 від 02.03.2011 та зобов'язати управління Держкомзему в Коростишівському районі скасувати державну реєстрацію вищезазначеного акта.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.03.2015року у задоволенні названих позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі прокурор посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваним розпорядженням № 532 від 27.10.2010 надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2 га, що розташована за межами населеного пункту із земель запасу Більковецької сільської ради з метою передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженням № 108 від 25.02.2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. На підставі вказаного відповідачем видано ОСОБА_4 державний акт на право власності на землю. На переконання прокурора, вказана земельна ділянка не перебувала в землях запасу, а перебувала у користуванні ДП "СГП "Більковецьке".

Перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що головою Коростишівської районної державної адміністрації 27.10.2010 видано розпорядження № 532 про надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2 га, що розташована за межами населеного пункту із земель запасу Більковецької сільської ради з метою передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства (том 1 а.с. 8).

Розпорядженням № 108 від 25.02.2011 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою надання її у власність громадянці ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Більковці на території Більковецької сільської ради (том 1 а.с. 9).

На підставі розпорядження № 108 від 25.02.2011 ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (том 1 а.с. 7).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення Товариства до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Отож, районні державні адміністрації при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна позиція викладена Верховним судом України постановах від 11.11.2014 року у справі №21-493а14, від 09.12.2014 року у справі №21-308а14 та в ухвалі ВАС України від 21.01.2015року по справі К/800/23985/14.

З матеріалів даної справи вбачається, що розпорядження № 532 про надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою, розпорядження № 108 від 25.02.2011року про затвердження проекту землеустрою є реалізованими у зв'язку з отриманням гр. ОСОБА_5 державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (том 1 а.с. 7), а відтак вичерпали свою дію.

За таких обставин, правомірність набуття права власності спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм ЗК, колегія суддів вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про закриття провадження.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 198, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області задовольнити частково, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "10" березня 2015 р. скасувати. Прийняти нове рішення про закриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: А.Ю.Бучик

А.В. Жизневська

Повний текст cудового рішення виготовлено

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Житомирський міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі пров. 1-й Паровозний, 11а,м.Житомир,10001 Головне управління Держкомзему у Житомирській області вул.Довженко,45,м.Житомир,10002

Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Більковецьке" поштова скринька № 5,м.Коростишів,Житомирська область,12505

3- відповідачу/відповідачам: Коростишівська районна державна адміністрація Житомирської області вул.Дарбіняна,11,м.Коростишів,Житомирська область,12505 Управління Держкомзему в Коростишівському районі Житомирської області вул.Шевченка,1,м.Коростишів,Житомирська область,12501

4-третій особі: - ,