Справа № 824/430/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/430/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Васьковської М.О.,

представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Рачук О.В та Марищак М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Чернівецької митниці ДФС про визнання наказу протиправним та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Чернівецької митниці ДФС про визнання наказу протиправним та поновлення на роботі.

Позивач просить суд визнати протиправним наказ Чернівецької митниці ДФС від 23 лютого 2015 року №116-о про звільнення з займаної посади ОСОБА_4; поновити ОСОБА_4 на роботі як незаконно звільненого.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказує про те, що його незаконно, з порушенням вимог частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, без запропонування будь-якої іншої посади було звільнено з роботи у зв'язку з реорганізацією Чернівецької митниці Міндоходів.

Крім цього, позивач вказував про те, що при звільненні його з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці Міндоходів відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України відповідачем не було дотримано положень статті 42 Кодексу законів про працю України й не враховано високу кваліфікацію позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач проти задоволення позову заперечував й просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому посилався на те, що звільнення позивача у зв'язку з реорганізацією Чернівецької митниці Міндоходів відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України було проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував на держаній службі й працював в органах митної служби України з 01 листопада 2004 року.

Наказом Чернівецької митниці Міндоходів від 24 жовтня 2013 року №299-0 «Про переведення» ОСОБА_4, головного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці Міндоходів, з 24 жовтня 2013 року переведено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці Міндоходів.

06 листопада 2014 року ОСОБА_4 письмово попереджено про можливе наступне звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Наказом Чернівецької митниці ДФС від 23 лютого 2015 року №116-о «Про звільнення ОСОБА_4» звільнено ОСОБА_4, головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці Міндоходів, із займаної посади 25 лютого 2015 року у зв'язку з реорганізацією Чернівецької митниці Міндоходів, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Із зазначеного наказу також вбачається, що звільнення позивача з роботи було проведено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 №236 «Про Державну фіскальну службу України», від 21 травня 2014 року №160 «Про утворення Державної фіскальної служби», від 6 серпня 2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», наказів Державної фіскальної служби України від 13 серпня 2014 року №41 «Про організацію утворення територіальних органів Державної фіскальної служби», від 12 вересня 2014 року №128 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДФС», від 12 вересня 2014 року №129 «Про затвердження типових структур територіальних органів ДФС», наказу Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №21 «Про реорганізацію Чернівецької митниці Міндоходів» та структури Чернівецької митниці ДФС, затвердженої Головою ДФС України Білоусом І.О. 04 листопада 2014 року, штатного розпису Чернівецької митниці ДФС, затвердженого Головою ДФС України Білоусом І.О. 05 листопада 2014 року та введених в дію наказами Чернівецької митниці ДФС від 04 листопада 2014 року №1 «Про введення в дію структури Чернівецької митниці ДФС на 2014 рік» та від 05 листопада 2014 року №2 «Про введення в дію штатного розпису Чернівецької митниці ДФС», Передавального акту від Чернівецької митниці Міндоходів до Чернівецької митниці ДФС від 14 січня 2015 року.

Вважаючи своє звільнення із займаної посади незаконним, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх трудових прав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначає Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про державну службу» крім загальних, передбачених Кодексом законів про працю України, встановлені додаткові підстави припинення державної служби.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною третьою цієї статті у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другої зазначеної статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Згідно частини першої статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною ж другою статті 42 Кодексу законів про працю України передбачено кому надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Таким чином, розірвання трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України відбувається з обов'язковим додержанням зазначених вимог.

До того ж, слід зазначити, що у разі перетворення одного структурного підрозділу особи публічного права в інший або його перепрофілювання звільнення зі служби може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників. Саме собою перетворення без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби.

При цьому суд також враховує і положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, в якій, зокрема, роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Беручи до уваги положення постанов Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 №236 «Про Державну фіскальну службу України», від 21 травня 2014 року №160 «Про утворення Державної фіскальної служби», від 6 серпня 2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», та зважаючи на дослідженні в судовому засіданні накази Державної фіскальної служби України від 13 серпня 2014 року №41 «Про організацію утворення територіальних органів Державної фіскальної служби», від 12 вересня 2014 року №128 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДФС», від 12 вересня 2014 року №129 «Про затвердження типових структур територіальних органів ДФС», наказ Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №21 «Про реорганізацію Чернівецької митниці Міндоходів» та структуру Чернівецької митниці ДФС, затверджену Головою ДФС України Білоусом І.О. 04 листопада 2014 року, штатний розпис Чернівецької митниці Міндоходів станом на 01 січня 2014 року, затверджений заступником Міністра доходів і зборів-керівником апарату В.С.Левицьким, штатний розпис Чернівецької митниці ДФС, затверджений Головою ДФС України Білоусом І.О. 05 листопада 2014 року та введений в дію наказами Чернівецької митниці ДФС від 04 листопада 2014 року №1 «Про введення в дію структури Чернівецької митниці ДФС на 2014 рік» та від 05 листопада 2014 року №2 «Про введення в дію штатного розпису Чернівецької митниці ДФС», штатний розпис Чернівецької митниці ДФС на 2015 рік, затверджений Головою ДВС України Білоусом І.О. 02 лютого 2015 року, Передавальний акт від Чернівецької митниці Міндоходів до Чернівецької митниці ДФС від 14 січня 2015 року, судом встановлено проведення реорганізації Чернівецької митниці Міндоходів й утворення Чернівецької митниці ДФС.

При цьому в результаті реорганізації відбулось скорочення чисельності штату працівників.

Зокрема, чисельність працівників у відділі митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці Міндоходів, в якому працював позивач, до проведення реорганізації складала 17 чоловік, з яких 1 начальник відділу, 1 старший державний інспектор та 15 головних державних інспекторів.

В ході проведення реорганізації у цьому відділі скорочено 2 посади, а саме: 1 посаду старшого державного інспектора та 1 посаду головного державного інспектора.

Отже, в результаті реорганізації у відповідача відбулось скорочення однієї посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці», тобто посади, на якій перебував позивач.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував проти того, що у відповідача мала місце реорганізація із скороченням при цьому посади, яку обіймав позивач.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, при попередженні ОСОБА_4 про наступне звільнення та в подальшому до прийняття оскаржуваного наказу інша посада позивачу не пропонувалась.

На запитання суду в судовому засіданні представники відповідача вказали, що позивачу не було запропоновану іншу посаду ні у відділі митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС безпосередньо, ні в Чернівецькій митниці ДФС загалом.

При цьому відповідачем не було надано суду належних доказів неможливості переведення позивача, за його згодою, на іншу роботу.

За змістом же наведених вище норм закону та роз'яснень в постанові Пленуму Верховного Суду України, роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які за своєю кваліфікацією може займати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичній особі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що при звільненні позивача із займаної посади у зв'язку з реорганізацією Чернівецької митниці Міндоходів відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України відповідачем було порушено вимоги частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України та частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Отже, звільнення позивача з роботи є незаконним.

Крім цього, визнаючи звільнення позивача з роботи незаконним, суд також виходить з наступного.

В ході судового розгляду справи представники відповідача вказували, що при звільненні позивача із займаної посади брались до уваги вимоги частини першої статті 42 Кодексу законів про працю України та керівництвом Чернівецької митниці ДФС на власний розсуд було прийнято рішення про те, що позивач має меншу кваліфікацію і продуктивність праці порівняно з іншими працівниками, а тому не має переважного права на залишення на роботі при скороченні штату працівників у зв'язку із реорганізацією Чернівецької митниці.

З аналізу положень статті 42 Кодексу законів про працю України слідує, що основним критерієм для залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці є більш висока кваліфікація і продуктивність праці працівника. Критерії ж, наведені в частині другій статті 42 Кодексу законів про працю України, застосовуються й, відповідно, визначається кому надається перевага в залишенні на роботі лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Проте в ході судового розгляду справи відповідачем - суб'єктом владних повноважень не було доведено суду на підставі належних та допустимих доказів того, що позивач мав меншу кваліфікацію і продуктивність праці порівняно з іншими працівниками, що залишились працювати на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС після проведеної реорганізації із скороченням чисельності штату працівників.

Суд зазначає, що одним із засобів перевірки та оцінки кваліфікації працівника є результати його атестації, яка проводиться з метою підвищення ефективності діяльності державних службовців та під час якої оцінюються результати роботи, ділові та професійні якості, виявлені працівниками при виконання службових обов'язків.

В судовому засіданні представники відповідача вказали, що така атестація не проводилась.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність наказу Чернівецької митниці ДФС від 23 лютого 2015 року №116-о «Про звільнення ОСОБА_4», а тому такий підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Судом встановлено, що позивача звільнено з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці Міндоходів з 25 лютого 2015 року.

Вирішуючи питання про поновлення позивача на роботі, суд враховує роз'яснення, наведені у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, згідно яких працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

З матеріалів справи, зокрема штатного розпису на 2015 рік Чернівецької митниці ДФС, положень про відділ митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» та посадових інструкцій головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці Міндоходів й головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС, вбачається, що наразі в Чернівецькій митниці ДФС наявна посада головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС, яка фактично за своїми посадовими обов'язками, про що також вказали в судовому засіданні і представники відповідача, є аналогічною посаді, з якої позивач був незаконно звільнений.

Відтак, для повного захисту трудових прав незаконно звільненого з публічної служби ОСОБА_4 суд вважає прийняти рішення, яким поновити останнього на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи, на рівнозначній посаді, яку він займав на момент звільнення, оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об'єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Таким чином, позивач підлягає поновленню на роботі на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС з 26 лютого 2015 року.

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки відповідачем в ході розгляду даної адміністративної справи не було доведено правомірність звільнення позивача з роботи, а доводи останнього в обґрунтування позову, який суд розглянув в межах заявлених позовних вимог (частина друга статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України), є обґрунтованими, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_4 вимог.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 86, 158 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Чернівецької митниці ДФС від 23 лютого 2015 року №116-о «Про звільнення ОСОБА_4».

Поновити ОСОБА_4 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС з 26 лютого 2015 року.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС з 26 лютого 2015 року допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 27 квітня 2015 року.