Справа № 826/15884/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника позивача - Самойленка М.В., представників відповідача - Чорного Ю.О., Бажан Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Державної фінансової інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Державної фінансової інспекції України про визнання нечинною та скасування в частині вимоги,

В С Т А Н О В И Л А:

Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Державної фінансової інспекції України про визнання нечинними та скасування пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11 вимоги від 17.09.2014 року № 04-14/1282.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано наступні пункти вимоги, а саме: пункт 4, пункт 5 в частині вимог в розмірі 527594,08 грн. (щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національний канал»), пункт 6, пункт 7, пункт 10. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких, посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. При цьому, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач, в свою чергу, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2015 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною фінансовою інспекцією України проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01.10.2011 по 01.05.2014 року за наслідком чого було складено акт від 11.08.2014 року № 04-23/98.

На підставі акта ревізії відповідачем винесено та направлено позивачу вимогу «Про усунення виявлених ревізією порушень та недоліків» від 17.09.2014 № 04-14/1282.

Позивач, вважаючи вказаний документ в частині безпідставним і необґрунтованим, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, виходив із того, що вимоги Держфінінспекції, заявлені в даному позові, є частково законними та обґрунтованими.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-XII від 26.01.93р., здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно) визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення, Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства та має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 2 вимоги Держфінінспекції зобов'язано позивача стягнути з винних осіб збитки, нанесені унаслідок порушення пп. 5, 8 Положення про преміювання працівників Виконавчої дирекції Фонду (затверджено наказом ВД Фонду від 29.01.2007 № 19 - ос) та п. 4.2. 4 розділу Положення про умови оплати праці працівників Фонду (затверджено постановою правління Фонду від 25.12.2003 №127) та виплати зайвої премії, в порядку та розмірах, передбачених законодавством.

На думку відповідача у березні, листопаді, грудні 2012 року та у червні, липні, вересні 2013 року нарахування та виплата премії працівникам Фонду проводилась в сумах більших, ніж передбачено наказами Виконавчої дирекції Фонду.

Так, вказаними наказами визначено фонд преміювання працівників за відповідний місяць року в розмірі відсотків суми посадових окладів з урахуванням надбавок.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що премія для кожного працівника встановлюється індивідуально і може бути більше ніж розмір відсотків, визначений в наказі, проте вказане в сукупності не повинно перевищувати загальний преміювальний фонд. Тобто, розмір премій, що виплачуються, не може перевищувати розміру преміювального фонду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції вказана вимога позивачем не дотримувалась, а саме розмір премії виплачувався в більшому розмірі ніж передбачено преміювальним фондом, а тому оскаржувана вимога Держфінінспекції в цій частині є законною.

Щодо пункту 3 оскаржуваного рішення, то зміст порушень в даному випадку зводиться до того, що директору виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_5 двічі (в лютому, жовтні 2012) виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в сумі 16235,52 та перераховано до державних цільових фондів коштів на суму 5978,67 гривень, що призвело до збитків фонду.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 виплата відповідної допомоги була здійснена у лютому 2012 року на підставі його заяви від 14.12.11 та наказу від 16.12.2011 № 618-к.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 1 ст.15 Закону "Про оплату праці" форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Так, відповідно до пункту 7.2.6. Колективного договору, прийнятого на загальних зборах трудового колективу 05.04.2013 адміністрація зобов'язується надавати працівникам, в разі виникнення відповідних обставин, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік у розмірі середньомісячного заробітку на підставі заяви працівника…., яка виплачується не пізніше 3 робочих днів з дня підписання наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, бюджетний запит позивача на 2012 рік не містить в собі наявності заборгованості з виконання зобов'язань за 2011 рік відносно виплати ОСОБА_5 допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Наявність такої заборгованості та її відображення в наступних бюджетних періодах (роках) за 2011 рік зумовлюється наказом 16.12.2011 № 618-к та умовами колективного договору.

Таким чином, виплата за 2011 рік не була належним чином відображена, а тому колегія суддів погоджується з доводами та поясненнями відповідача про подвійну виплату у 2012 році допомоги на вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_5

Згідно пункту 4 оскаржуваного рішення позивача зобов'язано відобразити дебіторську заборгованість за вказаними санаторно-курортними закладами на суму 1167170,88 грн. у бухгалтерському обліку виконавчої дирекції Фонду; вжити вичерпних заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди шляхом стягнення зазначених санаторно-курортних закладів грошових коштів у сумі 1167170,88, у разі неможливості стягнення коштів з вказаних закладів вжити заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди шляхом стягнення їх з осіб, які допустили порушення, в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем було здійснено державну закупівлю послуг санаторно-курортних закладів.

За наслідком зустрічних звірок вказаних у Акті перевірки санаторно-курортних закладів відповідач встановив, що фактичні витрати по наданню послуг із санаторно-курортного лікування були нижчими від вартості, зазначеної у калькуляціях, які подавалися у складі пропозицій конкурсних торгів, на загальну суму 1167170,88 гривень - збитків, завданих бюджету Фонду. З огляду на викладене, відповідач прийшов до висновку, що надавачами послуг не дотримано виконання своїх зобов'язань за договорами в частині вартості послуг та порушення вимог ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 629 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, як вірно було зазначено судом першої інстанції, вказані закупівлі послуг санаторно-курортного характеру здійснювалось за державні кошти, а тому на вказані операції поширюється Закон "Про здійснення державних закупівель". Так як в Акті перевірки обставини порушення Закону "Про здійснення державних закупівель" відсутні, то посилання відповідача про наявність збитків є безпідставними. При цьому, жодних обставин ненадання послуг або невиконання умов укладених позивачем з санаторно-курортними закладами договорів Актом перевірки не встановлено та належними доказами не доведено.

Суть порушення пункту 5, 6 оскаржуваного рішення зводиться до того, що внаслідок господарських договорів, укладених позивачем з ТОВ «МІКО ПЛЮС» та ТОВ «Комунікаційна група» ЕСГ» фактично послуги не були надані, а грошові кошти позивачем було сплачено. Відтак вказане завдало збитків.

Так, сума збитків 1352724 грн. по ТОВ «МІКО ПЛЮС» складається з: 803530 грн. - фактично не наданих послуг щодо підготовлення та розміщення статей в 44 регіональних періодичних виданнях; 21600грн. - фактично не наданих послуг щодо підготовлення та розміщення 2 статей в регіональному періодичному виданні газета «Життя»; 527594,08 грн. щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національнй канал».

Сума збитків 525361,20 грн. по ТОВ «Комунікаційна група» ЕСГ» складається з сум створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національний канал».

Так, вказаних висновків (щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції) відповідач дійшов на підставі листів Слідчого управління від 24.07.2014 року № 13/3/3-4482д та від 07.08.2014 року НТКУ розміщення інформаційних матеріалів про діяльність Фонду протягом 2013 року не проводила.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вказані вище листи не містять цієї інформації.

При цьому, реальність виконання вказаних договорів підтверджується долученими до матеріалів справи ефірними довідками НТКУ та відеозаписами ефіру, в яких дійсно йде мова про діяльність Фонду.

Що стосується розміщення статей в 44 регіональних періодичних виданнях, та газеті «Життя», колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно запитів відповідача редакції вказаних регіональних періодичних видань засвідчили обставини відсутності здійснення друку статей, виконання яких передбачено договором з ТОВ «МІКО ПЛЮС». Вказане свідчить про відсутність фату підготовки і розповсюдження статей, за що позивачем було сплачено кошти.

Щодо пункту 7 оскаржуваного рішення колегія суддів зазначить наступне.

Так, відповідачем встановлено порушення, яке полягає в тому, що оплата виконання робіт ПП «НВФ» Діамант є завищеною, оскільки обсяги площ їх виконання є завищеними. Разом з тим, докази цього, оформлені згідно вимог п.16 Порядку проведення інспектування Державної фінансовою інспекцією України, її територіальними органами (постанова КМ України № 550 від 20.04. 2006 року) матеріали справи не містять та відповідачем надані не були.

Крім того, встановлено порушення, яке полягає в тому, що завищено вартість робіт, оскільки необґрунтовано включено роботи з полірування, адже гранітні плити були полірованими. Проте, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що влаштування полірованих гранітних плит не виключає кінцеву їх поліровку як технологічного елементу виконання робіт. Вказане підтверджується обставинами наявності вартості поліроля «СПЕКТРИН», який використовується для придання блиску та міцності поверхні каменю у акті здачі-приймання виконаних робіт за формою КБ-2В, що не було поставлено під сумнів відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо пункту 9 оскаржуваного рішення суд зазначить наступне.

Відповідачем порушено питання зменшення видатків на придбання програмного забезпечення на суму 90232,67. Це обумовлено неврахуванням об'єктивної потреби робочих органів Фонду, що призвело до придбання програм, які не використовуються.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листів Вінницького обласного відділення Виконавчої дирекції від 21.08.2014 року та від 02.10.2014 року наявність конфлікту програмного антивірусного забезпечення зумовлює використання лише однієї з двох наявних. При цьому питання щодо використання отриманого програмного антивірусного забезпечення перебуває на контролі, тобто узагальнюються пропозиції з робочих органів щодо практичного використання всієї кількості (програмного забезпечення), що є в наявності.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Пункту 10 оскаржуваного рішення стосується зменшення видатків на придбання комп'ютерної техніки на суму 24750 гривень.

Вказане обумовлено неврахуванням об'єктивної потреби робочих органів Фонду, під час формування переліку комп'ютерної техніки, зокрема, джерел безперебійного живлення, які на даний час не використовуються.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, обставини невикористання джерел безперебійного живлення обумовлена тим, що ТОВ «Електронний світ України» не поставлено комп'ютерну техніку під зазначені джерела безперебійного живлення, а не тим, що неврахувано об'єктивних потреб робочих органів Фонду.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Пункту 11 оскаржуваного рішення стосується необхідності укладення договорів оренди приміщення із ФОП ОСОБА_6 у відповідності до вимог Цивільного кодексу України та на відшкодування витрат комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_6 та позивачем укладено договір про надання послуг з організації харчування від 27.12.2013р. № 463/10/13, відповідно до умов якого виконавець (ФОП ОСОБА_6) зобов'язується за дорученням замовника (позивача) організувати гаряче харчування працівників замовника, а замовник зобов'язується забезпечити виконавця приміщенням та обладнанням, необхідним для якісної організації гарячого харчування, зазначеному у додатку № 1 до цього договору та оплатити вартість наданих послуг.

Строк дії вказаного договору завершився 31.12.2014 року.

Станом на 01.01.2015 правові відносини між Позивачем та ФОП ОСОБА_6 з приводу організації послуг з харчування співробітників позивача були припинені, строк дії зазначеного вище договору продовжено не було.

Таким чином, виходячи з об'єктивних обставин справи, виконати вимогу Держфінінспекції не можливо.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги Державної фінансової інспекції України не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення немає.

Разом з тим, апеляційну скаргу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності слід задовольнити частково, а постанова суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування пункту 11 вимоги від 17.09.2014 року № 04-14/1282 та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в цій частині задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 11 вимоги від 17.09.2014 року № 04-14/1282.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Постанову в повному тексті виготовлено 27.04.2015 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.