Справа № 2-а/0614/6641/2012
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2012-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Тарасенко М.П.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"09" листопада 2012 р. Справа № 2-а/0614/6641/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області, ОСОБА_4 на постанову Малинського районного суду Житомирської області від "02" квітня 2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2011 року позивач звернувся з адміністративним позовом і просить визнати дії ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Малинської міської ради неправомірними та стягнути з з нього допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 1.01.2005 року та відшкодувати інфляції втрати і три проценти річних.

Постановою Малинського районного суду від 2 квітня 2012 року позов задоволено частково: визнано дії управління праці і соціального захисту населення неправомірними та зобов"язано його провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 30% мінімальної заробітної плати за період з 29.10. 2010 року по 28.04.2011 року.

Ухвалою суду від 2 квітня 2011 року позовні вимоги щодо виплати допомоги за період з 1.01.2005 року по 28.10.2010 року залишені без розгляду в зв"язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач та відповідач подали апеляційні скарги в яких відповідно просять: позивач - скасувати рішення суду першої інстанції і задовольнити позовні вимоги повністю; відповідач - скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони посиленого радіологічного контролю, а також є потерпілим від аварії на ЧАЄС 4-ї категорії, що підтверджується відповідним посвідченням.

Позивачу виплачувалась допомога як особі, що проживає у зоні посиленого радіологічного контролю, в розмірі 3,20 грн., сума якої, на думку позивача, є значно нижчою, ніж це передбачено ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з чим він звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, а саме: зобов"язав провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 30% мінімальної заробітної плати за період з 29.10. 2010 року по 28.04.2011 року.

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов"язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст. 37 Закону, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Розмір мінімальної заробітної плати протягом визначеного судом строку постійно змінювався в сторону збільшення.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню за визначений позивачем період, застосуванню підлягають саме статті 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому позивач, відповідно до ст.37 Закону, як особа, що проживає у зоні посиленого радіологічного контролю, має право отримувати допомогу в зв"язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва у розмірі визначеному ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Розпорядниками коштів по компенсаційних виплатах передбачених ст.ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є управління праці і соціального захисту населення, а тому відповідач є належним і він зобов"язаний проводити нарахування і виплату вказаних коштів.

Крім того, так як ухвала суду від 2 квітня 2011 року, якою частина позовних вимог залишена без розгляду, позивачем не оскаржена і набрала законної сили, то підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволеню.

Керуючись ст.ст. 183-2,195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області,ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Малинського районного суду Житомирської області від "02" квітня 2012 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: ОСОБА_5

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1,11604

3- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області вул.Чорновола,38 Б,м.Малин,Житомирська область,11603