Справа № 826/16860/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний виставковий центр" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний виставковий центр" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 13.06.2013 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «МВЦ» з питань правильності нарахування, повноти і своєчасності внесення до бюджету податку на додану вартість та прибуток по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» та ТОВ «Онікс компанія ЛТД» за період з 01.10.2011 по 30.06.2012, у зв'язку з чим складено акт від 21.05.2013 № 1635/22-119/30212731 (далі - Акт перевірки).

На підставі висновків Акта перевірки про порушення ТОВ «МВЦ» п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України відповідач прийняв наступні податкові повідомлення-рішення від 13.06.2013:

- №, яким ТОВ «МВЦ» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 33 598,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 8 399,50 грн.;

- №, яким ТОВ «МВЦ» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 30 390,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7 597,50 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 13.06.2013 № та № протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

З матеріалів даної справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став факт виявлених відповідачем порушень податкового законодавства з боку позивача при відображенні у податковій звітності результатів взаємовідносин з ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» та ТОВ «Онікс компанії ЛТД».

Так, між позивачем (Одержувач) та ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» (Постачальник) на виконання усного договору поставки товарів (будівельні матеріали) оформлено рахунки-фактури (№СФ-07/05/1-12 від 07.05.2012 на суму 45 976,54 грн. та №СФ-07/05-12 від 07.05.2012 на суму 35 043,84 грн.); видаткові накладні (№ВН-07/05-12 від 07.05.2012 на суму 35 043,84 грн. та №ВН-07/05/1-12 від 07.05.2012 на суму 45 976,54 грн.);податкові накладні (від 07.05.2012 №163 на суму 45 976,54 грн. та від 07.05.2012 №162 на суму 35 043,84 грн.).

Для підтвердження оплати поставлених ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» товарів за перевіряємий період позивачем надано суду копії виписки з банківського рахунку позивача та платіжних доручень.

Також, між позивачем (Одержувач) та ТОВ «Онікс компанія ЛТД» (Постачальник) було укладено договір поставки товарів (будівельних матеріалів), на підтвердження товарності (реальності) якого представником позивача було надано суду копії рахунків-фактур (№СФ-20/11-08 від 20.11.2011 на суму 32 374,80 грн. та №СФ-01/12-12 від 01.12.2011 на суму 68 943,07 грн.); видаткових накладних (№ВН-20/11-08 від 01.12.2011 на суму 32 374,80 грн. та №ВН-01/12-12 від 01.12.2011 на суму 68 943,07 грн.); податкових накладних (від 01.12.2011 №25 на суму 32 374,80 грн. та від 01.12.2011 №26 на суму 68 943,07 грн.).

Факт оплати поставлених ТОВ «Онікс компанія ЛТД» товарів за перевіряємий період позивачем підтверджено копіями виписок з банківського рахунку позивача та платіжних доручень.

Крім того, на підтвердження наявності в економіста позивача повноважень на прийняття від ТОВ «Онікс компанія ЛТД» і ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» товарно-матеріальних цінностей за вищезазначеними фінансово-господарськими операціями у матеріалах справи міститься копія витягу з журналу реєстрації довіреностей.

На підтвердження подальшої реалізації придбаних у ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» та ТОВ «Онікс компанія ЛТД» товарів за вищезазначеними фінансово-господарськими операціями представником позивача вказано, що вказаний товар ТОВ «МВЦ» було використано при оформленні виставкових місць, конструкцій для декорації для контрагентів ВГО «Федерація футболу України», ТОВ «Мережа козирна карта», ТОВ «Корф», ТОВ «Прем'єр експо», Oylumtekstilgida LTD, ТОВ «Студія вікторі»,ТОВ «Б'ютєкско», ТОВ «Нексус», що також підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договорів та первинно-облікових документів.

Водночас, ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві під час перевірки ТОВ «МВЦ» отримано інформацію, а саме: акт ДПІ у Солом'янському районі міста Києва від 15.03.2013 про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Онікс компанія ЛТД» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період з листопада 2011 року по березень 2012 року.

Також, відповідачем було отримано акт ДПІ у Солом'янському районі міста Києва від 13.11.2012 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «КФ «Горизонталь» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 01.06.2012. За результатами перевірки цього контрагента позивача податковим органом установлено відсутність у нього адміністративно-господарських можливостей для виконання господарських договорів, укладених з контрагентами. Також ТОВ «КФ «Горизонталь» не надало до перевірки первинні документи, які б підтверджували задекларовані цим підприємством суми податкових зобов'язань, зокрема по взаємовідносинах з позивачем.

На підставі отриманої вище викладеної інформації щодо результатів перевірки діяльності контрагентів позивача ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві дійшла висновку про неправомірність формування ТОВ «МВЦ» валових витрат і податкового кредиту з ПДВ за результатами взаємовідносин з контрагентами ТОВ «Онікс компанія ЛТД» і ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь».

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що господарські відносини ТОВ «МВЦ» з контрагентами ТОВ «Онікс компанія ЛТД»і ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» документально підтверджені та мали реальний характер, а тому оспорювані податкові рішення відповідача підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам цієї справи, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції та виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, дані актів ДПІ у Солом'янському районі міста Києва від 13.11.2012 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «КФ «Горизонталь» та від 15.03.2013 про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Онікс компанія ЛТД» не можуть бути визнані як належний та беззаперечний доказ відсутності реального здійснення господарських відносин між ТОВ «МВЦ» і вказаними контрагентами, оскільки перевірки діяльності контрагентів позивача здійснено приблизно через рік після проведення спірних у цій справі фінансово-господарських операцій.

Крім того, колегія суддів зазначає, що акт ДПІ у Солом'янському районі міста Києва від 15.03.2013 про неможливість проведення зустрічної перевірки ТОВ «Онікс компанія ЛТД» складено у зв'язку з відсутністю ТОВ «Онікс компанія ЛТД» за зареєстрованим місцезнаходженням, що взагалі жодним чином не може свідчити про відсутність здійснення цим підприємством господарських операцій з позивачем у листопаді-грудні 2011 року.

Відповідно до статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реальність здійснення господарських відносин ТОВ «МВЦ» з контрагентами ТОВ «КФ «Горизонталь» іТОВ «Онікс компанія ЛТД» підтверджено належним чином оформленими бухгалтерськими документами, зокрема, рахунками-фактурами, видатковими і податковими накладними, а позивач правомірно на їх підставі сформував податковий кредит з ПДВ та валові витрати у зв'язку з наступним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України установлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 131 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138 Податкового кодексу України).

Згідно положень пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України установлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 201.1статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж статті, є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379, податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті.

Пунктом 6.2 вказаного Порядку передбачено, що податкова накладна є підставою для віднесення до податкового кредиту витрат зі сплати податку на додану вартість у покупця, зареєстрованого як платник податку.

Обставини фактичної поставки товарів підтверджуються окрім податкових накладних, також іншими первинними документами, що свідчать про придбання товарів позивачем в межах власної господарської діяльності.

Як установлено в ході розгляду цієї справи, надані ТОВ «КФ «Горизонталь» і ТОВ «Онікс компанія ЛТД» первинні бухгалтерські документи, зокрема, податкові накладні, оформленні в межах виконання договорів, укладених позивачем з цими контрагентами, відповідають вимогам податкового та бухгалтерського законодавства.

Відповідно до змісту інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть також свідчити і результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, які фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

При цьому господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту, а тому право платника ПДВ на податковий кредит може визнаватися лише у разі, якщо відповідні товари ним реально придбавалися, або ж у разі реального понесення ним витрат на таке придбання.

Як установлено під час розгляду справи, результати спірних правовідносин між позивачем та ТОВ «КФ «Горизонталь» і ТОВ «Онікс компанія ЛТД» належним чином відображені у податковій звітності, відповідають зареєстрованому економічному змісту діяльності як позивача, так і його контрагентів. Реальність отримання за договорами послуг також підтверджена відповідними дослідженими вході розгляду справи первинними документами.

Водночас, реальне понесення витрат ТОВ «МВЦ» на отримання товарів від ТОВ «КФ «Горизонталь» і ТОВ «Онікс компанія ЛТД» підтверджено дослідженими під час розгляду справи банківськими документами, платіжними дорученнями.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. Разом з тим, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента (зокрема про несплату податків чи неподання податкової звітності).

У разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Так, на момент укладення та виконання спірних правочинів позивачем з ТОВ «КФ «Горизонталь» і ТОВ «Онікс компанія ЛТД» вказані юридичні особи-контрагентів не були припинені у визначеному законом порядку та на час вчинення господарських взаємовідносин були наділені адміністративною процесуальною дієздатністю, були зареєстрованими платниками ПДВ.

Відповідно до змісту рішень Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які на підставі частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали цієї справи, на момент здійснення господарських операцій у Єдиному державному реєстрі були відсутні відомості, які б ставили під сумнів цивільну правоздатність контрагентів позивача ТОВ «КФ «Горизонталь» і ТОВ «Онікс компанія ЛТД».

При цьому, на думку колегії суддів, відсутність платника податків за місцем реєстрації не може свідчити про нереальність здійснення правочинів, оскільки платник податку, який включив суми сплаченого податку на додану вартість та здійснив витрати на отримання товарів не може нести відповідальність за дії третіх осіб (контрагентів) щодо дотримання ними порядку звітування та сплати ними своїх зобов'язань перед бюджетом.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги доведеність позивачем доцільності та подальшого використання у власній господарській діяльності отриманих від контрагентів товарів.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, відповідач не надав суду жодних належних доказів, які б свідчили про можливу недобросовісність ТОВ «МВЦ» під час здійснення господарських операцій з придбання товарів у ТОВ «КФ «Горизонталь» і ТОВ «Онікс компанія ЛТД», а також про відсутність правових підстав для формування позивачем податкового кредиту з ПДВ і валових витрат за результатами правовідносин з цими контрагентами.

Таким чином, аналізуючи обставини цієї справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності всіх обов'язкових підстав для формування позивачем валових витрат та податкового кредиту з ПДВ за результатами господарських відносин із ТОВ «КФ «Горизонталь» і ТОВ «Онікс компанія ЛТД» за спірні періоди та про відсутність у відповідача підстав для донарахування позивачу зобов'язань з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 30 390,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7 597,50 грн., та з податку на прибуток підприємств за основним платежем у розмірі 33 598,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 8 399,50 грн., оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.