Справа № 826/4710/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/4710/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 квітня 2015 року № 826/4710/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Кам’янець-Подільська об’єднана державна податкова інспекція ГУ Міндоходів у Хмельницькій області

до

Державна виконавча служба України

про

визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Кам’янець-Подільська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області звернулась до суду з позовом до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови від 02.03.2015 про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобов’язання прийняти до виконання виконавчий лист виданих 04.11.2014 Окружним адміністративним судом міста Києва у справі №826/4206/14.

Позов вмотивовано тим, що відповідачем безпідставно відмовлено у відкриті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, оскільки органом стягнення по виконанню даного виконавчого документу є не контролюючий орган, а виконавча служба. Позивач клопотав про вирішення справи без його участі.

Відповідач - Державна виконавча служба України – заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, проте явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час дату та місце судового вирішення справи.

В порядку частини 6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 02.03.2015 ВП №46696896 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 04.11.2014 у справі №826/4206/14 про звернення стягнення податкового боргу ДП «Нігинський кар’єр» в сумі 12 495 504,33 грн. на кошти Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Зі змісту оскарженої постанови вбачається, що позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки судове рішення винесено відповідно до ст 95 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження у встановленому Міністерством юстиції України порядку можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких включаються державні виконавці одного або кількох органів державної виконавчої служби. Постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, Головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі на керівника групи можуть покладатися права і повноваження у виконавчому провадженні, встановлені цим Законом, для начальників відділів примусового виконання рішень та заступників начальників районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції - начальників відділів державної виконавчої служби (далі - начальники відділів).

Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Згідно ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими: 1) боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; 2) сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що даним виконавчим документом боржником є центральний орган виконавчої влади (Міністерства аграрної політики та продовольства України) та зобов’язання становить більше 10 мільйонів гривань (12 495504,33 грн.)

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Органи, установи, організації та особи, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не є органами примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України. Зазначені норми визначають перелік заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, зокрема стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 Податкового кодексу України).

Також, ст. 95 Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік рішень судів, які підлягають виконанню податковим органом при стягненні податковим органом при погашенні боргу платника податків, а саме: надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків; стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Проте, зі змісту постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2014 у справі №826/4206/14 за позовом Кам’янець-Подільської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області до Міністерства агарної політики та продовольства України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ДП «Нігинський кар’єр» про стягнення податкового боргу (з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2014), що судове рішення прийнято згідно ст. 96 Податкового кодексу України

Відповідно до ст. 96 Податкового кодексу України у разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Зазначена норм податкового кодексу не наділяє контролюючий орган повноваженнями щодо виконання судового рішення шляхом примусового списання з рахунків боржника суми боргу.

Отже, доводи відповідача, що судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ підлягає виконанню контролюючим органом в порядку ст. 95 Податкового кодексу України є безпідставним, що свідчить про безпідставність оскарженої постанови та наявність підстав для її скасування.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо відмови у прийнятті до провадження виконавчого документу, суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача є саме визнання протиправною та скасування оскарженої постанови, отже суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Щодо позовних вимог в частині зобов’язання прийняти до виконання виконавчий лист виданий Окружним адміністративним судом міста Києва 04.11.2014 у справі №826/4206/14, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що виконавчий лист виданий Окружним адміністративним судом міста Києва 04.11.2014 у справі №826/4206/14 є виконавчим документом в розумінні ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», який оформлено відповідно до ст 18 згадуваного Закону. Строк пред’явлення виконавчого листа до виконання до 25.07.2015, тобто на час вирішення справи не закінчився. З урахуванням викладеного, суд вбачає наявними підстави для зобов’язання відповідача прийняти до виконання виконавчий лист виданий Окружним адміністративним судом міста Києва 04.11.2014 у справі №826/4206/14.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржених постанов у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в свою чергу позивач довів суду обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 122, 160-165, 167, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 02.03.2015 про відмову у відкритті виконавчого провадження №46696896.

3. Зобов’язати Державну виконавчу службу України прийняти до виконання виконавчий лист виданий Окружним адміністративним судом міста Києва 04.11.2014 у справі №826/4206/14.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда