Справа № 802/4410/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 квітня 2015 р. Справа № 802/4410/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: Сіроштана Р.В.

представників відповідача: Бабія Р.В., Станіславської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства "Адіс"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось приватне підприємство "Адіс" (далі - ПП "Адіс", позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами планової виїзної перевірки ПП "Адіс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011р. по 31.12.2013р., складено акт від 18.08.2014р. № 2212/2201/31576283, в якому зафіксовано порушення, зокрема, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ПП "Адіс" занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 168594,00 грн., в т.ч.: по деклараціях за січень 2013 року на 128610,00 грн., за лютий 2013 року на 39984,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 року № , яким збільшено ПП "Адіс" суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 168594,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 42149,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки та, відповідно, і з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним та просить скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та пояснення, надані у судових засіданнях, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 162-163), в яких зазначено, що Вінницька ОДПІ, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення, діяла згідно із нормами чинного законодавства на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, в період з 22.07.2014р. по 11.08.2014р. головними державними ревізорами-інспекторами Вінницької ОДПІ та ГУ Міндоходів у Вінницькій області проведено планову виїзну перевірку ПП "Адіс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки складено акт від 18.08.2014р. № 2212/2201/31576283 (далі - акт перевірки) (а.с. 10-24).

Згідно висновків акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ПП "Адіс", зокрема, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого останнім занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 168594,00 грн., в т.ч.: по деклараціях за січень 2013 року на 128610,00 грн., за лютий 2013 року на 39984,00 грн.

Не погоджуючись з порушення встановленими в акті перевірки, позивач подав на нього письмові заперечення від 21.08.2014р. (а.с. 25-26).

За результатами розгляду письмових заперечень ПП "Адіс", Вінницькою ОДПІ надано відповідь від 01.09.2014р. № 19319/10/2201 (а.с. 27), згідно якої, висновки, викладені в акті перевірки від 18.08.2014р. № 2212/2201/31576283, залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

04 вересня 2014 року, на підставі висновків акту перевірки, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № (а.с. 28), яким збільшено ПП "Адіс" суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 168594,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 42149,00 грн.

ПП "Адіс" оскаржило вказане рішення в адміністративному порядку, подавши первину скаргу вих. № 16/09-14/7 від 16.09.2014р. (а.с. 44-47), за результатами розгляду якої, ГУ Міндоходів у Вінницькій області прийнято рішення від 06.10.2014р. № 15777/10/02-32-10-02 (а.с. 50-52), яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ від 04.09.2014 року № , а скаргу ПП "Адіс" - без задоволення.

В подальшому, рішенням Державної фіскальної служби України від 12.12.2014р. № 8567/6/99-99-10-01-25 (а.с. 57-58), залишено без задоволення повторну скаргу ПП "Адіс" від 29.10.2014р. (а.с. 53-55), а податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ від 04.09.2014 року № - без змін.

Позивач не погоджується з прийнятим Вінницькою ОДПІ податковим повідомленням-рішенням від 04.09.2014 року № , а тому звернувся до суду з вимогою визнати його протиправним та скасувати.

Визначаючись щодо заявленого позову суд виходив з наступного.

Зі змісту акту перевірки, на підставі висновків якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення слідує, що в ході проведення перевірки встановлено наступне:

"Так, за даним аналітичного обліку по рахунку 281 «Товари на складі» станом на 01.04.2011 року (початок періоду, що перевірявся) рахується товар (нафтопродукти) на загальну суму 842970,56 грн., а саме: бензин А-76 в кількості 67,793 тони на суму 448643,61 грн.; бензин А-72 в кількості 1880,0 літрів на суму 14584,90 грн.; бензин А-95 Євро в кількості 18672,0 літри на суму 133435,81 грн.; дизельне паливо в кількості 41,242 тони на суму 246306,24 грн.

Відповідно до договору відповідального зберігання № 01-01/04ХР від 01.01.2010 року, дане пальне протягом 2010 року передане на відповідальне зберігання підприємству ТОВ "Петролсервіс", так як власних резервуарів для зберігання нафтопродуктів ПП "Адіс" не мало. Термін дії даного договору до 31.12.2010 року.

З пояснень директора ПП "Адіс" слідує, що дане пальне зберігачем у відповідні терміни в подальшому не повернуте, в зв`язку з чим, ПП "Адіс" здійснено відповідне звернення до правоохоронних органів.

До перевірки надано копію постанови начальника відділу СУ УМВС України у Вінницькій області від 02.09.2010 року про визнання ПП "Адіс" цивільним позивачем. В дані постанові зокрема зазначено, що в провадженні СУ УМВС України у Вінницькій області знаходиться кримінальна справа, порушена за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України за фактом заволодіння шляхом шахрайства нафтопродуктами належними ПП "Адіс". В результаті проведених заходів, зі змісту постанови видно, що це була інвентаризація, встановлено, що станом на 13-10 год. 27.04.2010 року на нафтосховищі ТОВ "Петролсервіс" за адресою м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 187б, вказані нафтопродукти відсутні. Тобто факт реальної наявності матеріальних цінностей, які відображені в обліку ПП "Адіс" не підтверджено.

02.01.2013 року господарським судом Вінницької області порушено провадження у справі № 902/2/13-г (15) про банкрутство ТОВ "Петролсервіс" за заявою управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 11.01.2013 року суд виніс постанову про визнання ТОВ "Петролсервіс" банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру.

На момент проведення перевірки ТОВ "Петролсервіс" як юридичну особу ліквідовано (запис в ЄДРПОУ від 03.03.2014р.).

Враховуючи наведене, якщо платником податку суми ПДВ, сплачені при придбанні товарно-матеріальних цінностей, віднесено до складу податкового кредиту, то оскільки у зв`язку з їх викраденням (знищенням в результаті надзвичайних подій) вони не можуть бути використані у господарській діяльності, платник податку повинен нарахувати податкові зобов`язання незалежно від того, чи встановлено винних осіб та чи стягуються з таких осіб втрати".

Таким чином, відповідачем зроблено висновок, що ПП "Адіс", на порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, не нараховано зобов`язання з ПДВ за січень 2013 року (період визнання контагента банкрутом) в сумі 168594,00 грн. в зв`язку з невикористанням товарів (нафтопродуктів) у господарській діяльності підприємства.

Однак, суд не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на наступне.

Згідно із п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Судом встановлено, що відповідач зробив висновок про те, що списання товару внаслідок його крадіжки чи нестачі свідчить про використання товару в операціях, які не є об'єктом оподаткування, що обумовлює необхідність, згідно з п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, вважати такий товар проданим з відповідним нарахуванням податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Аналіз положень п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України дозволяє стверджувати, що застосування даної законодавчої норми можливе лише щодо випадків, коли в операціях, які не є об'єктом оподаткування, використовується товар, за яким платник податку скористався правом на податковий кредит.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач не надав до суду жодних доказів в обґрунтування того, що ПП "Адіс" скористалось правом на податковий кредит за товарами, щодо яких має бути проведено списання. Такі обставини не знайшли свого підтвердження і в матеріалах справи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність у податкового органу підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 04.09.2014 року № , а тому останнє підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його дій.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом, вбачається, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд виходив із того, що відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду справи позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, в той час, як відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 94 КАС України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 04.09.2014 р. № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Адіс" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 421 грн. 49 коп. (чотириста двадцять одна грн. 49 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович