Справа № 814/2418/14
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2418/14

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Інгул" та Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Інгул" до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 27.05.2014 № і та від 12.08.2014 № , -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ПАТ "Інгул" звернулось з вищевказаним адміністративним позовом.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 77 614 грн., з яких: 62 158 грн. - за основним платежем і 15 456 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, що було прийнято Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області 27.05.2014.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 210 046 грн., з яких: 168 037 грн. - за основним платежем і 42 009 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, що було прийнято Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області 12.08.2014.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ПАТ "Інгул" подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Не погоджуючись з даною постановою суду податковий орган також подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги податкового органу та наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ "Інгул".

Судом першої інстанції встановлено, що з 17.03.2014 по 30.04.2014 податковий орган провів перевірку Товариства, результати якої оформив актом від 12.05.2014 № 1774/14-02-22-01/20915842 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПАТ "Інгул" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013».

Згідно висновків Акта, Товариство порушило підпункт 4.1.1, підпункт 4.1.3 пункту 4.1 статті 4, підпункт 7.3.3 пункту 7.3 статті 7, підпункт 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств», пункт 136.1 статті 136, пункт 137.1, пункт 137.4, пункт 137.5 статті 137, підпункт 138.1.1 пункту 138.1, пункт 138.2 статті 138, підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункт 7 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток на 194364 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 27.05.2014 № податковий орган збільшив суму грошового зобов'язання Товариства з податку на прибуток на 236 074 грн. (з яких 194364 грн. - за основним платежем, 42 010 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Рішенням від 05.08.2014 № 2656/10/14-29-10-05-10 про результати розгляду скарги Головне управління Міндоходів у Миколаївській області скасувало податкове повідомлення-рішення від 27.05.2014 № в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1 200 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 1 грн.

З урахуванням цього рішення, 12.08.2014 ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким збільшила суму грошового зобов'язання Товариства з податку на прибуток на 235173 грн. (з яких 193 164 грн. - за основним платежем, 42 009 грн. - за штрафними (фінансовими санкціями).

Також, згідно за висновками Акта, Товариство порушило пункт 185.1 статті 185, пункт 198.1, пункт 198.3, пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на 62 554 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 27.05.2014 № , ДПІ збільшила суму грошового зобов'язання Товариства з ПДВ на 78 068 грн. (з яких 62554 грн. - за основним платежем, 15 514 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

До того ж податковий орган дійшов висновку про те, що Товариство порушило пункт 160.1, пункт 160.5 статті 160 Податкового кодексу України, оскільки не нарахувало та не сплатило до бюджету податок з доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України. Податковим повідомленням-рішенням від 27.05.2014 № ДПІ збільшила суму грошового зобов'язання Товариства з податку на прибуток на 3 568,34 грн. (з яких 3200,47 грн. - за основним платежем, 367,87 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, підтверджуються матеріалами справи, а отже є встановленими.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив із наступного.

Висновки ДПІ, що стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № (податок на прибуток), обґрунтовані фактом завищення Товариством витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, на 800174 грн. (сума податку - 168 037 грн.) та фактом заниження доходів на 109 245 грн. (сума податку - 25 127 грн.)

На думку податкового органу, позивач безпідставно включив до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг суму 800174 грн. - вартість придбаних у ТОВ «САНОІЛ ТОРГ» товарів (олії соняшникової нерафінованої та меляси бурякової).

Відповідно до Акту, перевіркою була встановлена наявність первинних документів, що підтверджують придбання Товариством у ТОВ «САНОІЛ ТОРГ» продукції сільськогосподарського виробництва (акти приймання-передачі товару, податкові накладні, платіжні доручення), та первинних документів, що підтверджують подальшу реалізацію позивачем цієї продукції (видаткові накладні, митні декларації).

Однак, податковий орган дійшов висновку про неправомірність включення позивачем суми 800174 грн. до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, оскільки «… вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкової зобов'язання, з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру.

На підставі вищенаведеного, правочин здійснений ПАТ «ІНГУЛ» з ТОВ «САНОІЛ ТОРГ» з поставки олії соняшникової нерафінованої у лютому, березні 2012 року та меляси бурякової в жовтні 2012 року є такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків та проведені з метою штучного формування витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток на податкового кредиту з ПДВ.

Крім того, до перевірки не надано сертифікатів якості на кожну партію товару отриману ПАТ «ІНГУЛ» від ТОВ «САНОІЛ ТОРГ» з обов'язковим зазначенням методу виробництва та сорту продукції, сертифікати походження товару, інші документи, які свідчать про походження та якість товару; не надано санітарні сертифікати на кожну партію товару, що отримана виробником в територіальній СЕС за місцем знаходження підприємства з обов'язковим зазначенням методу виробництва продукції …».

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується апеляційний суд.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України вказано, що собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг (як складова витрат операційної діяльності) враховується при обчисленні об'єкта оподаткування. Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу. Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

На підставі пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вказаними вище документами.

Оскільки зазначені відповідачем документи (сертифікати якості тощо) не є первинними документами (або іншими документами, пов'язаними з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавства), факт їх відсутності не спростовує показників податкових декларацій Товариства.

За правилами статті 234 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Доказів визнання судом недійсним договору купівлі-продажу № 20-12-11, що був укладений 20.12.2011 Товариством та ТОВ «САНОІЛ ТОРГ», податковим органом надано не було.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання незаконним збільшення відповідачем суми податкового зобов'язання позивача з податку на прибуток на 168037 грн. та застосування відповідної штрафної (фінансової) санкції.

При цьому колегія суддів, перевіряючи доводи податкового органу щодо безтоварності спірних господарських операцій, з огляду на відсутність товарно- транспортних накладних зазначає таке.

Як вбачається із пояснень представника позивача та матеріалів справи - придбаний позивачем товар у «ТОВ «САНОІЛ ТОРГ» вже знаходився на території Порта (термінал ТОВ «Евері» за адресою: м. Миколаїв, вул. Громадянська,117 (а.с.40-144, т.3) , а в подальшому після придбання був переданий комісіонеру в ємностях ТОВ «Евері» відповідно до договору комісії на вказаній території ( а.с.161-162,т.1).

Проте податковий орган дані доводи позивача жодним чином не спростував, а в якості первинних документів необхідних для висновку про безтоварність зазначеної спірної операції враховував лише акти зустрічних перевірок.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сертифікат походження товару (Certificate of origin) видається на підставі Закону України «Про торгово-промислові палати" і Постанови Кабінету Міністрів України «Про визнання торгово-промислової палати уповноваженим органом з видачі сертифікатів походження товарів" № 255 від 25.02.03р та підтверджує, що товар, який експортується, вироблений повністю або підданий достатній обробці в Україні.

Контрагент позивача не здійснював операції щодо експорту товару, а відтак їх відсутність у зазначеного контрагента не є безумовною ознакою безтоварності спірної господарської операції.

В матеріалах справи містяться копії платіжних доручень, що підтверджують факт сплати грошових коштів в повному обсязі.

Зазначені копії платіжних документів засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань по оплаті вартості робіт за переліченими вище правочинами шляхом перерахування безготівкових грошових коштів. З огляду на приписи Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом" операції суб'єктів права з перерахування саме безготівкових грошових коштів є прозорими для контролю з боку Держави, так як здійснюються виключно у встановлений самою ж Державою спосіб - через банківські установи. Наявні у справі документи засвідчують, що безготівкові кошти були списані з рахунків позивача, тобто вибули з його власності. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та контрагента позивача спільного інтересу щодо їх отримання (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб) в матеріалах справи немає.

Не містить акт перевірки посилань на відповідну інформацію з ЄДРПОУ щодо зазначеного контрагента, в якому було б зазначено про те, що на момент укладання та виконання спірної господарської операції контрагент позивача не знаходився за юридичною адресою чи виключений із вказаного Реєстра.

А отже, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № в частині збільшення грошового зобов'язання Товариства з податку на прибуток на 210 046 грн. (з яких 168037 грн. - за основним платежем, 42 009 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

З приводу спірного питання щодо встановлення податковим органом факту заниження позивачем об'єкта оподаткування на суму 25127 грн., колегія суддів виходить із такого.

Проти встановленого податковим органом факту заниження доходів на 109245 грн. позивач не заперечував, проте зазначив, що, в порушення пункту 86.10 статті 86 Податкового кодексу України, ДПІ не зазначила в Акті про факт заниження Товариством за ІІ-ІІІ квартали 2011 року витрат на оплату праці - 217 911 грн. та про невідображення позивачем суми внеску на соціальні заходи (відрахування від фонду оплати праці) - 82 427 грн.

Відповідно пояснень позивача, документи, що підтверджували не враховану у декларації суму 300 338 грн. (головна книга, журнали-ордери, зводи по заробітній платі), були надані відповідачу і мали бути досліджені та враховані ним під час перевірки.

Відхиляючи зазначені доводи позивача суд першої інстанції виходив із наступного.

За змістом абзацу першого пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Доказів на підтвердження реалізації передбаченого абзацом першим пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України права Товариство не надало.

На підставі пункту 86.7 статті 87 Податкового кодексу України, у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Судом першої інстанції з'ясовано , що позивач не заперечував факт заниження доходу від операційної діяльності на суму 109245,00 грн. Проте, податковим органом під час перевірки не враховано заниження загальногосподарських витрат за ІІ-ІІІ квартали 2011 року в сумі більш ніж 250,00 тис. грн.

Урахувавши наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в наданих запереченнях ПАТ "Інгул" не вказало які саме витрати не були задекларовані у складі загальновиробничих витрат та в яких сумах, до заперечень не надано документів, які ПАТ "Інгул" нібито не врахувало при визначенні загальновиробничих витрат за ІІ-ІІІ квартали 2011 року, а відтак податковий орган діяв відповідно до норм Податкового кодексу України

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Так, за встановлених обставин у справі, позивачем фактично оспорюються дії податкового органу, який, як зазначав позивач, в порушення приписів статей 54 та 86 Податкового кодексу України визначив суму витрат за період ІІ-ІІІ квартали 2011 року.

Проти встановленого податковим органом факту заниження доходів на 109245 грн. позивач не заперечував, проте зазначив, що, в порушення пункту 86.10 статті 86 Податкового кодексу України, ДПІ не зазначила в Акті про факт заниження Товариством за ІІ-ІІІ квартали 2011 року витрат на оплату праці - 217 911 грн. та про невідображення позивачем суми внеску на соціальні заходи (відрахування від фонду оплати праці) - 82 427 грн.

За змістом чинного законодавства позивач міг не погодитись з законністю такого розрахунку і оспорити відповідні дії.

Однак обраний позивачем спосіб захисту, - розрахунок відповідачем податкових зобов'язань оформлення товару за умови не зазначення позивачем саме витрат, які не були задекларовані у складі загальновиробничих витрат у вищезазначених сумах, а потім оскарження такий дій не суперечить закону.

Таким чином, розрахунок з поданими позивачем первинних документів є дією суб'єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки й може бути оскаржене до суду.

При цьому право позивача на оскарження не залежить від того чи сам він помилково задекларував відповідні показники податкової звітності, чи в результаті розрахунку податковим органом податкових зобов'язань або прийняття відповідного рішення, оскільки останній має діяти лише у спосіб, на підставі та в межах закону.

Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить із такого.

Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначена ст. 77 і 78 ПК України, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів) (п. 86.3 ст. 86 ПК України).

Пунктом 86.7 ст. 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному ст. 58 ПКУ для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки, у порядку, передбаченому ст. 58 ПК України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків (п. 86.8 ст. 86 ПКУ).

Відповідно до п. 58.1. ст.58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Так, згідно з п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України).

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що у разі виявлення під час проведення податкових перевірок будь-яких порушень правил ведення податкового обліку податковий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, що залишилася невідображеною платником податків через виявлені порушення, тобто при визначенні об'єкта оподаткування та подальшому нарахуванні податкового зобов'язання повинен був врахувати факти як заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань.

Як вбачається із матеріалів справи позивач у спірний період завищив об'єкт оподаткування з податку на прибуток шляхом не внесення до валових витрату за період ІІ-ІІІ квартали 2011 року, витрати, пов'язані із оплатою праці - 217911 грн. та про невідображення позивачем суми внеску на соціальні заходи (відрахування від фонду оплати праці) - 82427 грн.

Вказані обставини підтверджуються запереченням позивача від 16.05.2014 року до акту перевірки, листом відповідача про розгляд заперечень від 23.05.2014 № 4343/10/14-02-22-01-13, первинними бухгалтерськими документами щодо сплати позивачем заробітної платні та відрахувань до спеціальних фондів (а.с.119-159,т.2)

та дослідженими у судовому засіданні виписками із банківських рахунків позивача (а.с.236-264, т.2).

Відповідно до п.138.8. ст.138 ПК України (в редакції. чинній на момент виникнення спірних правовідносин) собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих витрат на оплату праці з відповідним відрахуванням сум до спеціальних фондів.

Проте податковий орган, обраховуючи податкові зобов'язання за період 2-3 квартал 2011 року не врахував витрати позивача, пов'язані із оплатою праці - 217911 грн. та про невідображення позивачем суми внеску на соціальні заходи (відрахування від фонду оплати праці) - 82427 грн., та визначивши заниження об'єкта оподаткування на суму 25127 грн. діяв незаконно.

А отже, обґрунтованим є адміністративний позов позовні вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № в частині збільшення грошового зобов'язання Товариства з податку на прибуток на 25127 грн.

При цьому правильним є висновок суду першої інстанції щодо висновку податкового органу про завищення позивачем суми податкового кредиту (і, відповідно, про нарахування податкового зобов'язання з ПДВ, податкове повідомлення-рішенням № ) на 62 158 грн., в тому числі: 50 017 (жовтень 2012 року, постачальник - ТОВ «САНОІЛ ТОРГ»); 335 грн. (червень 2011 року, постачальник - ТОВ «ПРОФІНСТРУМЕНТ-УКРАЇНА»); 51 грн. (вересень 2011 року, постачальник - ТОВ «АВГУСТ»); 337 грн. (лютий 2012 року, постачальник ТОВ «ПРОФІНСТРУМЕНТ-УКРАЇНА»); 61 грн. (березень 2012 року, постачальник - ТОВ «ПРОФІНСТРУМЕНТ-УКРАЇНА»); 44,50 грн. (березень 2012 року, постачальник - ТОВ «АВГУСТ»); 357 грн. (квітень 2012 року, постачальник - ТОВ «ТЕХНО-ТОРГ»); 403 грн. (травень 2012 року, постачальник - ТОВ «ПРОФІНСТРУМЕНТ-УКРАЇНА»); 423 грн. (червень 2012 року, постачальник - ТОВ «ПРОЕКТ-ІНСТРУМЕНТ»); 416 грн. (липень 2012 року, постачальник - ТОВ «ПРОЕКТ-ІНСТРУМЕНТ»); 750,20 грн. (вересень 2012 року, постачальник - ППФ «ПРОЦЕС ЙДЕ»); 381 грн. (вересень 2012 року, постачальник - ТОВ «ПРОЕКТ-ІНСТРУМЕНТ»); 249 грн. (жовтень 2012 року, постачальник - ТОВ «ПРОЕКТ-ІНСТРУМЕНТ»).

Так, в Акті зазначалось, що Товариство, задекларувавши податковий кредит в сумі 53824,70 грн., порушило пункт 185.1 статті 185, пункт 198.1, пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

До того ж, до суми 62158 грн., з яких ПДВ становить 8333 грн., що був сплачений Товариством у 2012 році на користь ТОВ «Південна електротехнічна компанія» ПТЕК.

Податковий орган зазначав, що Товариство порушило пункт 198.1, пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України.

Мотивуючи висновок щодо неправомірності вищенаведеного висновку податкового органу суд першої інстанції правильно виходив із того, що в ході судового розгляду встановлено, що податковий орган не спростував законність включення Товариством до складу податкового кредиту суми 50 017 грн. (ПДВ, що був сплачений на користь ТОВ «САНОІЛ ТОРГ» за придбану продукцію сільськогосподарського виробництва).

Стосовно включення позивачем до податкового кредиту сум, зазначених у податкових накладних ТОВ «ПРОФІНСТРУМЕНТ-УКРАЇНА», ТОВ «АВГУСТ», ТОВ «ТЕХНО-ТОРГ», ТОВ «ПРОЕКТ-ІНСТРУМЕНТ», ППФ «ПРОЦЕС ЙДЕ», суд першої інстанції зазначив наступне.

Обґрунтовуючи висновки про порушення Товариством норм податкового законодавства, податковий орган послався на інформацію, що міститься в акті про неможливість проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ППФ «ПРОЦЕС ЙДЕ», актах про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТЕХНО-ТОРГ», ТОВ «АВГУСТ», ТОВ «ПРОЕКТ-ІНСТРУМЕНТ».

Однак ці акти можуть підтверджувати лише не проведення перевірки (звірки), а, отже, інформація, що міститься в цих актах, не є інформацією, що отримана за результатами податкового контролю.

Відповідач не довів існування зв'язку між господарськими операціями ТОВ «ПРОФІНСТРУМЕНТ-УКРАЇНА» з контрагентами, вказаними в акті від 19.02.2014 № 571/14-02-22-01/34319308, та фактом придбання позивачем у ТОВ «ПРОФІНСТРУМЕНТ-УКРАЇНА» товарів.

Актом підтверджено проведення розрахунків, наявність видаткових, податкових накладних, що свідчать про придбання позивачем товарів (продукції виробничо-технічного призначення) у ТОВ «ПРОФІНСТРУМЕНТ-УКРАЇНА», ТОВ «АВГУСТ», ТОВ «ТЕХНО-ТОРГ», ТОВ «ПРОЕКТ-ІНСТРУМЕНТ».

Порушення прямими контрагентами позивача порядку здійснення господарської діяльності, не можуть впливати на результати діяльності позивача та не можуть бути підставою для притягнення ПАТ «Інгул» до відповідальності, оскільки будь -яка юридична відповідальність особи згідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер. Тому до відповідальності повинен бути притягнутий саме правопорушник, а не позивач.

Вищенаведені висновки узгоджуються із правовими позиціями ВСУ при вирішенні спорів цієї категорії, зокрема у постановах від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, від 01.06.2010р. у справі №21-573во10 та від 31.01.2011р. у справі №21-47а10 та практики Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03)

Стосовно відсутності товарно-транспортних накладних та наявності правочинів, що не спрямовані не реальне настання правових наслідків та проведені з метою штучного формування податкового кредиту варто зазначити таке.

За змістом ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріально-цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а отже визначає взаємовідносини з виконання перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. Товариство здійснювало операції з придбання товарів та не виступало як замовник за договором перевезення, у зв'язку з чим відсутність товарно-транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.

В акті зазначено, що включена Товариством до податкового кредиту вересня 2012 року сума 750,20 грн. є частиною (ПДВ) попередньої оплати, що була здійснена позивачем на користь ППФ «ПРОЦЕС ЙДЕ» за ремонтно-відновлювальні роботи. Наявність податкової накладної Актом підтверджена. Оскільки роботи не були виконані, на думку ДПІ, договір між позивачем та ППФ «ПРОЦЕС ЙДЕ» укладений без мети настання реальних наслідків …».

Доказів визнання судом недійсними договорів, укладених позивачем із ТОВ «ПРОФІНСТРУМЕНТ-УКРАЇНА», ТОВ «АВГУСТ», ТОВ «ТЕХНО-ТОРГ», ТОВ «ПРОЕКТ-ІНСТРУМЕНТ», ППФ «ПРОЦЕС ЙДЕ», податковим органом не надано.

Також в акті зазначалось, що включена позивачем до податкового кредиту квітня, травня, липня 2012 року сума 8333 грн. є частиною (ПДВ) попередньої оплати (50000 грн.), що була здійснена позивачем на користь ТОВ «Південна електротехнічна компанія» ПТЕК за послуги з капітального ремонту трансформатора. З квітня 2012 року по грудень 2013 року послуги Товариству не були надані. В зв'язку з припиненням ТОВ «Південна електротехнічна компанія» ПТЕК, у грудні 2013 року Товариство списало в бухгалтерському обліку суму 50000 грн. (як безнадійну заборгованість), але не здійснило коригування суми податкового кредиту.

На думку податкового органу, позивач порушив пункт 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту за грудень 2013 року на 8333 грн.

Відхиляючи доводи податного органу, суд першої інстанції правильно виходив із того, що порядок коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ встановлений статтею 192 Податкового кодексу України, в якій відсутні вимоги щодо зменшення суми податкового кредиту у випадку списання безнадійної дебіторської заборгованості (здійсненої платником податку попередньої оплати).

На підставі викладеного обґрунтованими є позовні вимоги Товариства про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішенням № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на 77 614 грн.

З приводу спірного податкового повідомлення рішення № колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Претензії перевіряючих полягали у тому, що в порушення пункту 160.1, пункту 160.5 статті 160 Податкового кодексу України, позивач не нарахував та не сплатив до бюджету податок з доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України у розмірі 6% всього у сумі 3 200,47 грн.

Під час перевірки встановлено, що ООО «Траско» (РФ) надало Товариству у 2011 та у 2012 роках транспортно-експедиційні послуги, вартість яких дорівнювала відповідно 28816,65 грн. та 24524,70 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що згідно з визначенням, що наведено у підпункті 14.1.260 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, є фрахтом.

Для застосування положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від сплати податків» від 06.10.1995 (згідно з якими доходи ООО «Траско» мали оподатковуватися в РФ), відповідно до пункту 103.4 та пункту 103.5 статті 103 Податкового кодексу України, необхідна була наявність довідки про те, що ООО «Траско» є резидентом РФ.

Наслідки неподання нерезидентом такої довідки встановлені пунктом 103.10 статті 103 Податкового кодексу України: у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Не погоджуючись із доводами позивача суд першої інстанції виходив із того , що позивач не надав податковому органу відповідну довідку фіскального органу Російської Федерації, необхідної для застосування правил усунення подвійного оподаткування.

Вказаний висновок суду щодо відсутності правових підстав для скасування спірного податкового повідомлення рішення № є правильним по суті.

Так, за змістом пункту 160.1 статті 160 Податкового кодексу України, будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України (в тому числі фрахт), оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими стягувати цей податок на вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, є він платником цього податку чи ні, а також є він суб'єктом спрощеного оподаткування чи ні (пункт 160.5 статті 160 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 12 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації від 08.02.95 р. про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження від ухилень від сплати податків, ратифікованої Законом від 06.10.95 р. N 369/95-ВР (далі - Угода), доходи від авторських прав і, ліцензій (роялті), які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій другій Державі.

Разом з тим, пунктом 2 ст. 12 даної Угоди передбачено, що однак ці доходи можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають і відповідно до законодавства цієї Держави, але податок, що сплачується, не може перевищувати 10 процентів загальної суми доходів. При цьому механізм усунення подвійного оподаткування передбачено статтею 22 Угоди.

Випадки, коли положення пункту 1 і 2 цієї статті не застосовуються, передбачено пунктом 4 ст. 12 Угоди. Зокрема, якщо особа, яка фактично має право на доходи від авторських прав і ліцензій, що є резидентом однієї Договірної Держави, здійснює підприємницьку діяльність у другій Договірній Державі, в якій виникають доходи від авторських прав і ліцензій, через розташоване там постійне представництво, або надає в цій другій Державі незалежні особисті послуги з розташованої там постійної бази, і право або майно, стосовно яких сплачуються доходи від авторських прав і ліцензій, дійсно пов'язані з цим постійним представництвом чи постійною базою.

Таким чином, доходи, які виплачуються резидентом України резиденту Російської Федерації, можуть оподаткуватись в Україні відповідно до її законодавства з урахуванням норм міжнародних угод щодо максимального розміру ставки податку та інших особливостей оподаткування за цими угодами.

Положення статті 12 Угоди не можуть трактуватися як такі, що надають платнику податків право вибору, в якій саме з двох договірних держав здійснюватиметься оподаткування одержаного доходу, оскільки таке тлумачення не відповідає дійсному змісту вказаної міжнародної угоди та суті податку за визначенням ст. 6 ПК України

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивач при перерахуванні нерезиденту-контрагенту за вищевказаними договорами, повинен був утримати податок з таких доходів нерезидента і сплатити цей податок до бюджету під час такої виплати при наявності довідки від нерезидента.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного по суті висновку про відсутність підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № .

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції в частині задоволених позовних вимог правильно дійшов висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Інгул" обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте в частині позовних вимог щодо визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 25127 грн. суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог слід скасувати, з ухваленням нової постанови про задоволення позову. В решті постанову суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч. 5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Інгул" задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі № 814/2418/14 - в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 12.08.2014 року щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 25127 грн. - скасувати.

Ухвалити в цій частині позовних вимог нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 12.08.2014 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на 25127 грн., внаслідок заниження публічним акціонерним товариством "Інгул" доходів на суму 109245 грн.

В решті постанову суду залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 27 квітня 2015 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян