Справа № 817/3284/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року м. Київ К/800/15388/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі - ДПІ) на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі № 817/3284/13-а за адміністративним позовом Госпрозрахункового заготівельно-виробничого підприємства «Меркурій» (далі - Підприємство) до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № від 13.05.2013 року.

Зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами.

13 листопада 2013 року постановою Рівненського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № , № від 13.05.2013 року визнані протиправними та скасовані.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Рівненського окружного адміністративного суду та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 8.04.2013 року до 16.04.2013 року ДПІ була здійснена позапланова виїзна перевірка Підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2010 року до 31.12.2012 року, за наслідками якої 23.04.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Підприємством у порушення вимог п. 185.1 ст. 185, п.,п. 187.1, 187.7 ст. 187 Податкового кодексу України занижений податок на додану вартість, у розмірі 42 818,00 грн., у порушення пп. 8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, абз. «а» п. 19.2 ст. 19, пп. 20.3.1, 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пп.14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54, п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб, у розмірі 68 459,90 грн., а також у порушення пп. «б» п. 176.2 ст. 176 розділу IV Податкового кодексу України, «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 1020 від 24.12.2010 року, у звіті за формою 1 ДФ за 4 квартал 2012 року не зазначена кількість працюючих осіб в організації.

13 травня 2013 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення № щодо збільшення Підприємству грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 43 240,00 грн., № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 83 522,28 грн.

7 червня 2013 року Підприємство звернулося до Головного управління Міндоходів у Рівненській області зі скаргою щодо скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № від 13.05.2013 року.

6 серпня 2013 року Головне управління Міндоходів у Рівненській області прийняло рішення № 137/10с/10-210/175 щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2013 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 4,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями. В іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишене без змін.

Податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2013 року залишене без змін.

4 вересня 2013 року рішенням Міністерства доходів і зборів України податкові повідомлення-рішення № , № від 13.05.2013 року залишені без змін (з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 6.08.2013 року).

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що Підприємство на банківський рахунок отримало кошти за товари від КП «Володимирецьким КГХ», у розмірі 128 000,00 грн., від Старо-Рафалівського споживчого товариства, у розмірі 20 047,00 грн., від Антонівського споживчого товариства, у розмірі 18 000,00 грн. та від Ново-Рафалівського споживчого товариства, у розмірі 36 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Крім того, кошти, у розмірі 54 860,00 грн., перераховані Підприємству від Володимирецького споживчого товариства згідно платіжного доручення № 60 від 18.03.2011 року, є поворотною фінансовою допомогою згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги від 18.03.2011 року.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що податкові зобов'язання з податку на додану вартість декларувались Підприємством за фактом поставки товару (виконані роботи, надані послуги), а в 2011 році контрагенти проводили оплату дебіторської заборгованості за вже поставлений товар. Сплачені кошти, у розмірі 20 2047,00 грн., не є авансовими платежами і відповідно, податок на додану вартість у розмірі 33 674,5 грн. з них не сплачується.

Кошти отримані Підприємством, як поворотна фінансова допомога не підпадають під визначення операцій з постачання товарів/послуг, а тому податок на додану вартість за такою операцією не нараховується.

Щодо податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 13.05.2013 року слід зазначити наступне.

З 1.01.2010 року до 31.12.2012 року, згідно самостійно поданих податкових розрахунків форми 1-ДФ, Підприємством нарахований податок з доходів фізичних осіб за 2010 рік, у розмірі 20 693,63 грн., 2011 рік - 16 754,71 грн., 2012 рік - 23 907,26 грн.

Станом на 31.12.2012 року за Підприємством обліковувався утриманий в 2010-2012 роках, але не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб, у розмірі 68 459,90 грн.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. А загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.,п. 54.1, 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Згідно з пп. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що несвоєчасна сплата податку з доходів фізичних осіб Підприємством почалася з 1.01.2010 року (що випливає з акту перевірки), порядок узгодження податкового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб визначався відповідно до вимог Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до п. 1.11 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», терміном «податкова декларація», «розрахунок» розуміється документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Згідно з п.,п. 2.1, 3.1 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 451 від 29.09.2003 року, розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), подається податковими агентами до податкового органу в строки, передбачені у Законі України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» для подачі податкової декларації за календарний квартал, і цей розрахунок містить в собі дані про нарахований і утриманий податок та суму, яка фактично підлягає сплаті до бюджету.

Таким чином, розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), за своє суттю є податковою декларацією у розумінні Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до абз. 2 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Отже, суми податку з доходів фізичних осіб були узгоджені з моменту подання розрахунку (декларації).

Суми податку з доходів фізичних осіб, що визначені Підприємством у поданих до податкового органу податкових розрахунках форми 1-ДФ, є узгодженими та підлягали сплаті до бюджету у строки, встановлені для місячного податкового періоду.

Згідно з пп. 14.1.175, 14.1.153, 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податкове повідомлення-рішення є письмовим повідомленням контролюючого органу (рішенням) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Враховуючи узгодженість податкових зобов'язань Підприємством у зв'язку із поданням податкових розрахунків форми 1-ДФ за 2011 рік, несвоєчасно та не в повному обсязі перераховані до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України мають статус податкового боргу, щодо погашення якого платнику податків підлягала до надіслання податкової вимоги.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що факт заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 68 459,90 грн. перевіркою не встановлений, в акті перевірки та розрахунку податкового зобов'язання не відображений, на його наявність податковий орган не вказує, а тому прийняття податкового повідомлення-рішення в частині донарахування платнику податків грошового зобов'язання, у розмірі 68 459,90 грн., є безпідставним.

Непогашене сальдо із податку з доходів фізичних осіб на 1.01.2010 року, у розмірі 7 311,26 грн., та податок з доходів фізичних осіб за січень 2010 року - 1 455,27 грн., лютий 2010 року - 1 588,95 грн., березень 2010 року - 1 051,78 грн., квітень 2010 року - 1 737,33 грн., визначені податковим органом поза межами строку передбаченого ст. 102 Податкового кодексу України.

Крім того, ДПІ безпідставно застосувала до Підприємства вимоги ст. 127 Податкового кодексу України, якою передбачено накладення штрафу за ненарахування, неутримання та несплату (неперерахування) податків, оскільки до спірних правовідносин застосуванню підлягає ст. 126 Податкового кодексу України, якою передбачена відповідальність платника податків за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання протягом встановлених строків.

Що стосується штрафних (фінансових) санкцій, у розмірі 510 грн., за подання розрахунку за формою 1-ДФ з недостовірними відомостями слід зазначити наступне.

В звіті за формою 1ДФ за 4 квартал 2012 року податковий орган вважає неповним обсягом та недостовірними відомостями відсутність вказаної кількості працюючих осіб в Підприємстві.

Відповідно до п. 119.2. ст. 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Розрахунок форми 1ДФ за 4 квартал 2012 року щодо інформації про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку поданий в повному обсязі та з достовірними відомостями, що підтверджується самим актом перевірки податкового органу.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що відсутність в розрахунку форми 1ДФ за 4 квартал 2012 року вказаної кількості працюючих в підприємстві осіб не впливає на розмір та сплату податку.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.