Справа № 813/5268/14
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 р. Справа № 876/9503/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

та представника відповідача: Матвіїва І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування вимоги про сплату боргу №Ф-147-25 від 19.05.2014 року та рішення про результати розгляду скарги №16367/10/13-01-10-08-05/962 від 07.07.2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

25.07.2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування вимоги про сплату боргу №Ф-147-25 від 19.05.2014 року та рішення про результати розгляду скарги №16367/10/13-01-10-08-05/962 від 07.07.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у нього наявні докази, які підтверджують відсутність боргу по єдиному соціальному внеску, а тому він просить скасувати вимогу №Ф-147-25 від 19.05.2014 року та рішення №16367/10/13-01-10-08-05/962 від 07.07.2014 року яким йому було відмовлено у задоволенні скарги.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску в сумі 4 854,20 грн. №Ф-147-25 від 19.05.2014 року. У решті позовних вимог відмовити.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що станом на 01.10.2013 року в картці особового рахунка позивача борг зі сплати єдиного соціального внеску становив 4 780,27 грн. (основний платіж), який передано Управлінням Пенсійного фонду України, 21.10.2013 року було проведено нарахування за ІІІ квартал 2013 року в розмірі 1 194,03 грн., 20.01.2014 року - за IV квартал 2013 року в розмірі 1 218,67 грн., 22.04.2014 року - за І квартал 2014 року в розмірі 1 267,95 грн. Станом на 01.05.2014 року борг зі сплати єдиного соціального внеску склав 4 854,20 грн. (основний платіж). Оскільки на кінець календарного місяця позивач мав недоїмку зі сплати єдиного внеску, відповідач вважає, що він правомірно виніс і надіслав позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-147-25 від 19.05.2014 року, яка повністю відповідає вимогам закону та підстав для скасування якої немає. У зв'язку із цим, і немає підстав для скасування й рішення Головного управління Міндоходів у Львівській області №16367/10/13-01-10-08-05/962 від 07.07.2014 року про розгляд скарги позивача.

У ході апеляційного розгляду представник апеллянта Матвіїв І.М. наддав пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача ОСОБА_1 у ході апеляційного розгляду наддав пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було сплачено усі нараховані суми єдиного соціального внеску починаючи з 2011 року (при цьому станом на цей період заборгованість у позивача за даними особового рахунка не існувала) та до моменту винесення оспорюваної вимоги.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець і провадить підприємницьку діяльність, застосовуючи спрощену систему оподаткування (сплачує єдиний податок).

У відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з п.3 ч.1. ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», для фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Як визначено ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця, а максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

У відповідності до ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців встановлюється у розмірі 34,7 відсотка бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з абз.1 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції до 13.10.2012 року), платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Згідно з абз.3 цієї ж частини, базовим звітним періодом для фізичних осіб - підприємців є календарний рік.

Із 13.10.2012 року абз.3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

У відповідності до ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Борг зі сплати єдиного соціального внеску виник у позивача за рахунок заборгованості, яка існувала станом на 01.10.2013 року, та подальших нарахувань єдиного внеску - за ІІІ, IV квартали 2013 року, І квартал 2014 року. Відповідач доводить, що у зв'язку з неповною оплатою нарахованих сум єдиного соціального внеску позивач допустив виникнення відповідної заборгованості, яка підлягає до погашення (оплати).

Як вбачається зі змісту картки особового рахунка ФОП ОСОБА_3 (наданій управлінням ПФУ в Шевченківському районі м. Львова), станом на 20.01.2012 року йому було нараховано до сплати 4 010,30 грн. єдиного соціального внеску (внесок за 2011 рік).

Відповідно до копії квитанції банку №184 від 20.01.2012 року та випискою банку за 23.01.2012 року, позивачем було сплачено на рахунок управління ПФУ в Шевченківському районі м.Львова 4 010,30 грн. внеску за січень-грудень 2011 року, що також відображено в картці особового рахунка позивача.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що позивачем було повністю та належним чином виконано свій обов'язок зі сплати єдиного соціального внеску за 2011 рік, оскільки він здійснив усі залежні від нього та необхідні дії, тобто сплатив належні суми єдиного внеску, що виключає існування заборгованості за основним платежем за цей період.

Окрім того, як випливає зі змісту картки особового рахунка ФОП ОСОБА_3, станом на 21.01.2013 року йому було нараховано до сплати 4 572,42 грн. єдиного соціального внеску (внесок за 2012 рік).

Як підтверджується копією квитанції банку №24 від 08.02.2013 року, позивачем було сплачено на рахунок управління ПФУ в Шевченківському районі м.Львова 4 572,42 грн. внеску за січень-грудень 2012 року. На підтвердження цього платежу управлінням ПФУ в Шевченківському районі м.Львова було подано виписку банку за 11.02.2013 року, яка також засвідчує сплату позивачем зазначеної суми. При цьому, незважаючи на здійснену позивачем оплату, така в картці особового рахунка ФОП ОСОБА_3 не відображена.

Суд першої інстанції правильно зазначив, з чим погодилась колегія суддів, що позивачем було повністю та належним чином виконано свій обов'язок зі сплати єдиного соціального внеску за 2012 рік, оскільки він здійснив усі залежні від нього та необхідні дії, - тобто сплатив належні суми єдиного внеску, що виключає існування заборгованості за основним платежем за цей період.

Колегія суддів зазначає, що позивач позбавлений будь-яких можливостей контролю чи впливу на діяльність Пенсійного фонду України, а тому невідображення фондом даної проплати в картці особового рахунка позивача не є однозначним і достатнім підтвердженням несплати ним єдиного соціального внеску і виникнення заборгованості за 2012 рік, а наявні доказі підтверджують зворотне.

У подальшому, як засвідчується даними картки особового рахунка ФОП ОСОБА_3, йому було нараховано єдиний соціальний внесок за І квартал 2013 року в сумі 1 194,03 грн.

Як підтверджено копією квитанції банку №164 від 22.03.2013 року та випискою банку за 25.03.2013 року позивачем було сплачено на рахунок управління ПФУ в Шевченківському районі м.Львова 1 194,03 грн. внеску за січень-березень 2013 року, що також відображено в картці особового рахунка позивача.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем було повністю та належним чином виконано свій обов'язок зі сплати єдиного соціального внеску за І квартал 2013 року, оскільки він здійснив усі залежні від нього та необхідні дії, тобто сплатив належні суми єдиного внеску, що виключає існування заборгованості за основним платежем за цей період.

У подальшому, як засвідчується даними картки особового рахунка ФОП ОСОБА_3, йому було нараховано єдиний соціальний внесок за ІІ квартал 2013 року в сумі 1 194,03 грн. Окрім того, за даними відповідача, позивачу було нараховано єдиний соціальний внесок за ІІІ квартал 2013 року в сумі 1 194,03 грн.

Як підтверджено копією квитанції банку №164 від 22.03.2013 року, позивачем було сплачено на рахунок управління ПФУ в Шевченківському районі м.Львова 2 388,06 грн. внеску за ІІ, ІІІ квартали 2013 року.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем було повністю та належним чином виконано свій обов'язок зі сплати єдиного соціального внеску за ІІ та ІІІ квартали 2013 року, оскільки він здійснив усі залежні від нього та необхідні дії, тобто сплатив належні суми єдиного внеску, що виключає існування заборгованості за основним платежем за цей період.

У подальшому, за даними відповідача, позивачу було нараховано єдиний соціальний внесок за IV квартал 2013 року в розмірі 1 218,67 грн.

Як підтверджено копією квитанції банку №437 від 03.02.2014 року, позивачем було сплачено на рахунок ДПІ у Шевченківському районі м.Львова внесок за цей період.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем було повністю та належним чином виконано свій обов'язок зі сплати єдиного соціального внеску за IV квартал 2013 року, оскільки він здійснив усі залежні від нього та необхідні дії, тобто сплатив належні суми єдиного внеску, що виключає існування заборгованості за основним платежем за цей період.

Загалом, за даними відповідача, позивачу було нараховано єдиний соціальний внесок за І квартал 2014 року в розмірі 1 267,95 грн.

Як підтверджено копією квитанції банку №314 від 16.05.2014 року позивачем було сплачено на рахунок ДПІ у Шевченківському районі м.Львова внесок за цей період.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем було повністю та належним чином виконано свій обов'язок зі сплати єдиного соціального внеску за І квартал 2014 року, оскільки він здійснив усі залежні від нього та необхідні дії, тобто сплатив належні суми єдиного внеску, що виключає існування заборгованості за основним платежем за вказаний період.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року у справі №813/5268/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний