Справа № 493/1302/14-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 р.м.ОдесаСправа № 493/1302/14-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Мясківська І.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів -Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

апелянта - ОСОБА_1;

представника відповідача - Голишевої Т.В.;

третьої особи - ОСОБА_3 інтереси якого, як неповнолітнього, представляє ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Балтського районного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Балтської міської ради Одеської області про визнання рішення незаконним та його скасування та визнання державного акту на земельну ділянку недійсним, -

за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 інтереси якого, як неповнолітнього, представляє - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом, в якому просив:

- визнати рішення Балтської міської ради Одеської області за № 726-VI від 26 листопада 2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо надання у власність мешканцям м. Балта земельних ділянок», зокрема про надання у власність із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки площею 0,0277га для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 - незаконним та скасувати його;

- визнати недійсним державний акт на право власності земельної ділянки, виданий Балтською міською радою на ім'я ОСОБА_3

В обґрунтування позивач зазначив, що спірне рішення прийняте всупереч вимогам ч.5 ст. 116 Земельного кодексу України, що виразилося у порушенні його права на користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією багатоквартирного будинку в якому він мешкає.

Крім цього, за ствердженням позивача, державний акт, який виданий на підставі оспорюваного рішення на ім'я ОСОБА_3, був складений з помилками, тобто межі наданої третій особі земельної ділянки, частково накладаються на межі земельної ділянки, яка використовується для обслуговування багатоквартирного будинку, в якому він мешкає.

Постановою Балтського районного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_4, який діє в інтересах третьої особи на стороні відповідача, неповнолітнього сина - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу на праві приватної власності належить квартира в багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

У користуванні ОСОБА_1 перебуває сарай, який примикає до земельної ділянки третьої особи ОСОБА_3, на якій знаходиться його будинок за адресою АДРЕСА_2.

Актом обстеження земельної ділянки багатоквартирного будинку, розташованого в м. Балта по АДРЕСА_1, складеного 09 січня 2013 року комісією по обстеженню об'єктів житла та комунального майна, встановлено, що позивач на цієї території самовільно встановив тимчасовий металевий гараж та аварійно-небезпечну господарську будівлю (сарай).

Як вбачається із рішення Балтської міської ради №453 від 21 листопада 1991 року спірна земельна ділянка, розміром 0,0300га спочатку знаходилася у безстроковому користуванні ОСОБА_5 і була йому надана для індивідуального житлового будівництва (а.с.43-46).

Останнім був отриманий дозвіл на будівництво і побудований житловий будинок, який введений в експлуатацію за адресою:АДРЕСА_2 (а.с.60-71).

У подальшому за договором дарування неповнолітній ОСОБА_3 став власником домоволодіння ОСОБА_5, який був його дідом.

05 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернувся до міського голови м. Балта з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки, загальною площею 0,0277га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_2.

06 березня 2013 року рішенням Балтської міської ради № 577-VI надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0277га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.47).

При цьому, слід зазначити, що відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 передбачалося на 23 кв.м. менше ніж було у користуванні у ОСОБА_5

Рішенням Балтської міської ради від 26 листопада 2013 року № 726-VI, затверджено проект землеустрою щодо надання у власність мешканцям м. Балта земельних ділянок, зокрема про надання у власність із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки площею 0,0277га для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_3

Пунктом 3 даного рішення вказано «зареєструвати право власності на земельну ділянку у відповідності до ст.126 Земельного кодексу України» (а.с.50).

У зв'язку з цим, 30 грудня 2013 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.51).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Балтська міська рада, приймаючи спірне рішення діяла відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України і будь яких порушень прав та інтересів позивача не допустила.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання державного акту недійсним, суд зазначив, що ця вимога не відноситься до сфери публічно - правових спорів, оскільки в даному випадку існує цивільний спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції правильно застосувавши норми матеріального права, не звернув уваги на вимоги норм Кодексу адміністративного судочинства України, які передбачають закриття провадження у справі в разі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

До таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи наступне.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад та організація землеустрою (п. «а», «д» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Підставою відмови міської ради у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відводу земельної ділянки може бути невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншою містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 Земельного кодексу України).

Стаття 121 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10га.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 Земельного кодексу України).

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.126 Земельного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3 на підставі проекту землеустрою по відводу земельної ділянки з встановленням меж в натурі (на місцевості), узгодженої у встановленому порядку.

Власником отриманий кадастровий номер на земельну ділянку та зареєстровано право власності, шляхом отримання свідоцтва про право власності.

Також підставою для оскарження рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки стало те, що органи місцевого самоврядування неодноразово відмовляли ОСОБА_1 у наданні йому безоплатно у власність або у користуванні прибудинкової території, яка належить до комунальної власності.

Підставою для відмови була відмова від створення співвласниками приватизованих квартир відповідного об'єднання.

Що стосується посилання апелянта на те, що протокол погодження меж земельної ділянки Балтської міської ради є недійсним, оскільки в даному протоколі немає його підпису колегія суддів виходить із наступного.

Позивач не є суміжним землекористувачем із власником землі ОСОБА_3, у зв'язку з чим, його погодження для отримання останнім правовстановлюючих документів чинним законодавством не вимагається.

Предметом позову ОСОБА_1 є порушення органом місцевого самоврядування, внаслідок прийняття спірного рішення, його права на користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1, зокрема сараєм, частина якого залишилася на земельній ділянці, переданої у власність ОСОБА_3

Для перевірки доводів апелянта Одеській апеляційний адміністративний суд, витребував від комунального підприємства «Техінвентаризатор» Балтської районної ради Одеської області повний схематичний план земельної ділянки по АДРЕСА_2 (а.с.179-184).

На а.с.183 міститься надана даною установою фотокопія частини плану будівельного кварталу №22 м. Балта від 27 травня 1953 року, де синім кольором вказана межа прибудинкової території житлового будинку по АДРЕСА_1, де мешкає позивач, червоним кольором вказано фактичне розташування земельної ділянки на даний час по АДРЕСА_2.

Із даного плану вбачається, що невелика частина сараю знаходиться на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, інша основна частина цього сараю знаходиться за межами прибудинкової території.

Тобто, вказане твердження апелянта є безпідставним, оскільки відповідач при прийнятті спірного рішення не розпоряджався земельною ділянкою яка є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

Також є безпідставним довід апелянта про те, що завдяки спірному рішенні відбулося накладення меж земельної ділянки виділеної в 1957 році органом місцевого самоврядування для обслуговування багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки ОСОБА_3

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем некоректно заявлені позовні вимоги щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, тому що ОСОБА_3, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку.

Такого документа, як державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 не існує, тому що вищезазначеним нормативним актом видача такого документа - не передбачено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності земельної ділянки, мотивував це тим, що дані правовідносини регулюються цивільним судочинством.

Але, при такій мотивації, суд повинен був закрити провадження у справі, як того вимагає п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Неможливо визнати вимоги незаконними, якщо вони підлягають розгляду в порядку іншого судочинства.

Тому, враховуючи, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога про визнання державного акту на право власності на землю, є цивільно - правової, але необґрунтовано відмовив в її задоволенні, суд апеляційної інстанції вважає, що провадження в цій частині необхідно закрити.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.1 ст.157 КАС України, передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення, якщо суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Балтського районного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року - скасувати.

Прийняти у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Балтської міської ради Одеської області про визнання рішення незаконним та його скасування та визнання державного акту на земельну ділянку недійсним нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Балтської міської ради Одеської області про визнання рішення незаконним та його скасування - відмовити.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова