Справа № 2а-1734/09
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2015р. м. Київ К/9991/77070/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),

суддів: Кобилянського М.Г.,

Олексієнка М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі - ГУ МВС) України в Донецькій області, Красноармійського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду (далі - ГУПФ) України в Донецькій області про зобов'язання перерахувати пенсію та стягнення недоотриманих коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2011 року, -

в с т а н о в и в :

10 липня 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до ГУ МВС України в Донецькій області про зобов'язання перерахувати пенсію та стягнення недоотриманих коштів з 5 жовтня 2000 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що він отримує пенсію без урахування часу служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць за півтора місяця, надбавок за секретність та роботу в умовах режимних обмежень, надбавки за класність. Також позивач вказав, що під час виходу на пенсію йому протиправно не виплачено одноразову допомогу в розмірі 50% окладу за кожний рік служби через втрату 25% загальної працездатності.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2009 року до участі у справі в якості відповідачів залучено Красноармійський міський відділ ГУ МВС України в Донецькій області та ГУПФ України в Донецькій області.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2011 року і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Крім того, 10 грудня 2012 року до Вищого адміністративного суду України надійшло клопотання ОСОБА_2 про часткову зміну предмету адміністративного позову, в якому він просить суд касаційної інстанції визнати недійсним наказ від 2 жовтня 2000 року № 216 л/с в частині його звільнення і визнати незаконним наказ від 17 лютого 2012 року № 69 о/с, а також поновити його на попередній посаді в органах внутрішніх справ, виплативши йому компенсацію.

У своїх запереченнях на вказану касаційну скаргу представник ГУ МВС України в Донецькій області просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, у зв'язку з неприбуттям належним чином повідомлених про час і місце судового засідання осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі. Суд касаційної інстанції не може розглядати позовні вимоги осіб, які беруть участь у справі, що не були заявлені у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судами попередніх інстанцій, що позивач ОСОБА_2 з 10 липня 1980 року по 5 жовтня 2000 року перебував на службі в органах внутрішніх справ, звідки звільнився у відставку за віком. З 5 жовтня 2000 року позивачеві призначено пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII, із змінами і доповненнями). З 1 січня 2008 року відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» від 7 листопада 2007 року № 1294 ОСОБА_2 здійснено перерахунок раніше призначеної пенсії, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке включало посадовий оклад за останньою штатною посадою, оклад за спеціальне звання та надбавки (надбавка за вислугу років, надбавка за особливі умови служби, надбавка за оперативно-розшукову діяльність, надбавка за таємність) і премію.

Згідно з частиною другою статті 99 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами першою та другою статті 100 КАС України передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Жодних доказів поважності причин пропущення встановленого строку звернення до суду позивачем не надано, а відповідачі у своїх запереченнях на позов просили відмовити у його задоволенні на підставі положень статей 99, 100 КАС України.

За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення недоотриманих коштів з 5 жовтня 2000 року по 10 липня 2008 року.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Згідно з Додатком 22 до наказу МВС України «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» від 31 грудня 2007 року № 499 (у редакції, чинній на час перерахунку позивачеві пенсії) надбавка за кваліфікаційну категорію у відсотках посадового окладу передбачена лише для міліціонерів-водіїв, інспекторів дорожньо-патрульної служби, інспекторів патрульної служби, що мають відповідний клас.

Оскільки надбавки за класність за роботу на посадах оперуповноважених підрозділів по боротьбі з економічною злочинністю не було передбачено, а надбавку за таємність враховано під час перерахунку пенсії позивачеві з 1 січня 2008 року, позовні вимоги про необхідність включення таких до розміру грошового забезпечення, з якого призначається пенсія позивача, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно наказу МВС України «Про затвердження Переліку посад начальницького складу підрозділів боротьби з економічною злочинністю органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця» від 20 липня 2006 року № 722, вислуга років для призначення пенсій на пільгових умовах зараховується особам, які перебували на службі після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 року № 497.

Оскільки ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ звільнено в 2000 році, відсутні підстави для зарахування часу проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вірно відмітили, що час строкової служби позивача у ракетних підрозділах Радянської Армії не може бути зарахований до пільгового стажу, оскільки такий вид строкової служби не передбачено пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393, яким установлено випадки пільгового обчислення вислуги років.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відповідачів вчинити дії щодо перерахунку його пенсії з зазначених підстав задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача від 10 грудня 2012 року до суду касаційної інстанції про часткову зміну предмету адміністративного позову і визнання недійсним наказу від 2 жовтня 2000 року № 216 л/с в частині його звільнення, визнання незаконним наказу від 17 лютого 2012 року № 69 о/с, поновлення його на попередній посаді в органах внутрішніх справ з виплатою компенсації, не можуть розглядатися Вищим адміністративним судом України, оскільки такі не були заявлені в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків цих судів та встановлених обставин справи.

Згідно частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Красноармійського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов'язання перерахувати пенсію та стягнення недоотриманих коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237- 2391 КАС України.

Головуючий І.В. Штульман

Судді М.Г. Кобилянський

М.М. Олексієнко