Справа № 452/606/14-а, 2а-452/30/14
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року № 876/1514/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Старунського Д.М.

за участі секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

представника відповідача - Болюби О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

15.08.2011 ОСОБА_3 звернувся в суд із адміністративним позовом до ГУ ПФ України у Львівській області (відповідач 1) та Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області (відповідач 2) у якому просив: 1) визнати протиправними дії обох відповідачів щодо перерахування з 1 січня 2008 року збільшеного розміру пенсії за вислугу років на 5 % відповідних сум грошового забезпечення, щодо нарахування і виплати в заниженому розмірі додаткової пенсії 30 % за шкоду заподіяну здоров'ю та щорічної допомоги на оздоровлення; 2) зобов'язати відповідача 1 провести перерахунок та виплату, відповідно до ст. 152 Конституції України, ст.ст. 1175, 286 ЦК України, ст.ст. 49, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 30 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - за період виходу на пенсію по момент винесення рішення з урахуванням проведених виплат виплачувати до того часу поки норма залишатиметься чинною, не буде скасована чи змінена; 3) зобов'язати відповідача 1 провести перерахунок та виплату, як особі, яка віднесена до 2 категорії, згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», розмір пенсії за вислугу років, як особі віднесеній до 2 категорії повинен бути збільшений на 5 % відповідних сум грошового забезпечення, а також виплатити за класність у раніше встановленому розмірі 267,46 грн заборгованості станом на 1 серпня 2011 року і 5 % посадового окладу 6381,20 грн заборгованості за період з 1 січня 2008 року по момент винесення рішення з урахуванням проведених виплат і щомісячно її виплачувати до того часу поки ця норма залишатиметься чинною, не буде скасована чи змінена; 4) зобов'язати відповідача 1 усунути порушення, а саме призначити, відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 30 % від мінімальної пенсії за віком 12424 грн. 18 коп. заборгованості на 1 серпня 2011 року, згідно вимог ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і щомісячно її виплачувати до того часу поки ця норма залишатиметься чинною, не буде скасована чи змінена; 5) зобов'язати відповідача 2 усунути порушення, а саме призначити перерахунок і виплатити щорічну допомогу на оздоровлення, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітних плат з моменту виникнення права на щорічну допомогу на оздоровлення 25338,22 грн та нарахувати і виплачувати її до того часу поки дана норма залишатиметься чинною, не буде скасована чи змінена.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, відповідачі в порушення зазначених норм такі виплати здійснюють у значно меншому розмірі.

Крім того, з 1 січня 2008 року відповідач 1 провів перерахунок і розмір пенсії був зменшений з 67 відсотків грошового забезпечення при виході на пенсію до 62 відсотків, внаслідок чого сума заборгованості з 1 січня 2008 року по 1 серпня 2011 року складає 6381,20 грн, а також зменшив виплати за класність 35 відсотків до 4 відсотка від посадового окладу і недоплата за весь період становить 267,46 грн.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2014 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_3 додаткової пенсії, згідно ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано ГУ ПФ України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 15 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області щодо нарахування і виплати ОСОБА_3 щорічної допомоги на оздоровлення, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 щорічної допомоги на оздоровлення, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період з 15 лютого 2011 року по 15 серпня 2011 року з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодились відповідачі та оскаржили її в апеляційному порядку в частині задоволення позовних вимог щодо кожного з відповідачів окремо.

Відповідач 1 вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ГУ ПФ України у Львівській області прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить в цій частині її скасувати та прийняти нову постанову у задоволенні позову.

Відповідач 2 вважає, що постанова суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області та зобов'язання провести перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення, прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками, у тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача 1, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу відповідача 2 належить задовольнити частково, а апеляційну скаргу відповідача 1 - залишити без задоволення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Щодо вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФ України у Львівській області та зобов'язання його провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, то суд першої інстанції дійшов висновку, що такі належить задовольнити частково за період з 15.02.2011, тобто у межах строку звернення до адміністративного суду, і по 22.07.2011, тобто до дня набрання чинності постановою КМ України від 06.07.2011 № 745, яка прийнята на виконання Закону України від 14.06.2011 № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та згідно з якою виплата додаткової пенсії здійснюється у розмірах визначених Кабінетом Міністрів України. Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій УСЗН Самбірської міської ради та зобов'язання його провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, то суд першої інстанції дійшов висновку, що такі вимоги належить задовольнити за період з 15.02.2011 (в межах строку звернення до адміністративного суду) по 15.08.2011 (день звернення до суду), оскільки у 2011 році положення ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 2011 році не обмежували та передбачали право позивача, як особи віднесеної до 2 категорії учасників ліквідації наслідків ЧАЕС, на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Щодо решти позовних вимог, то суд першої інстанції дійшов висновку, що такі задоволеними бути не можуть.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково. При цьому, апеляційний суд у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України рішення суду першої інстанції переглядає в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині задоволення позовних вимог у якій така і оскаржена відповідачами. У частині відмови у задоволенні позову постанова суду першої інстанції позивачем не оскаржена, а тому така у цій частині в апеляційному порядку не переглядається, що узгоджується з правовою позицією викладеною у п. 13.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі».

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в оскарженій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ої категорії, що підтверджується наявною у справі копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 21).

Відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_1 виданого 23.09.2010 (а.с. 22), а також відповіді від 03.08.2011 № 4068/07-18 (а.с. 29-30), позивач отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФ України у Львівській області. Відповідачем 1 позивачу виплачується щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, що передбачена ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі: з 01.01.2011 - 112,50 грн, з 01.04.2011 - 114,60 грн, що підтверджується наявною у справі довідкою від 26.07.2011 № 2523 (а.с. 31).

Згідно відповіді Управління соціального захисту Самбірської міської ради від 25.07.2011 № 731, а також виданої ним цього ж дня та цим же номером довідки (а.с. 26-27), відповідач 2 позивачу у 2011 році виплатив позивачу передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» допомогу на оздоровлення в розмірі 100 грн. При цьому, під час визначення розміру цієї допомоги УСЗН керувалося постановою КМ України від 12.07.2005 № 562.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 51 цього Закону (в редакції чинній, зокрема в період з 15.02.2011 по 22.07.2011) особам, віднесеним до категорії 2, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається, що на реалізацію положень ст. 51 Закону України № 796-ХІІ відповідач по справі у вказаний вище період виплачував позивачу щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» в розмірі 15 % від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Такі дії відповідача є протиправними, оскільки відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» вносились зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якими було обмежено дію ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зазначено, що «Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватись окремі закони». Тому внесення змін, зокрема, до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вказаним рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до цього у період з 15.02.2011 по 22.07.2011 положення ст. 51 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діяли в редакції відповідно до якої особам, віднесеним до категорії 2, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком. У вказаний період інших законів, які обмежували цю виплату чи надавали Кабінету Міністрів України повноваження самостійно визначати її розмір, не було.

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при визначенні позивачу розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у період - 15.02.2011 по 22.07.2011 відповідач повинен був керуватися положеннями ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, після 22.07.2011 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка прийнята на виконання Закону України від 14.06.2011 № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким надано повноваження Кабінету Міністрів України визначити розмір спірної виплати.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивач у період з 15.02.2011 по 22.07.2011 має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що при визначенні розміру додаткової пенсії необхідно виходити з положень ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, в системі національного законодавства немає. Відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, оскаржена постанова в частині задоволення позовних вимог до ГУ ПФ України є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги відповідача 1 цих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Що стосується позовних вимог до Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції чинній у 2011 році було передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильські й АЕС 2 категорії виплачується щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Частинами 5, 7 статті 48 вказаного вище Закону визначено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення та розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

При цьому, підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI ст. 48 вказаного вище Закону викладено в новій редакції, однак Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 ці зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Після Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 змін до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не вносились, а тому у 2011 році ця норма діяла в редакції відповідно до якої, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати у 2011 році був визначений статтею 22 Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік».

Враховуючи викладені вище правові положення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальний заробітних плат, як це передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач всупереч наведених вище норм Закону, допомогу на оздоровлення за 2011 рік, позивачу нарахував та виплатив у розмірі 100 грн, який є значно меншим, а ніж розмір визначений Законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача, а тому для відновлення прав позивача його слід зобов'язати здійснити нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальний заробітних плат, як це передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та виплачених сум.

Однак, суд першої інстанції помилково вказав, що перерахунок і виплату такої допомоги необхідно зробити за період з 15.02.2011 по 15.08.2011, оскільки така виплата здійснюється один раз на рік, а тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити у абзаці 5 резолютивної частини постанови суду першої інстанції цифри та слова «період з 15 лютого 2011 року по 15 серпня 2011 року» на слова та цифри « 2011 рік».

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання відповідача 2 на постанову КМ України від 12.07.2005 № 562, оскільки виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру допомоги на оздоровлення застосуванню підлягають положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не вказаної постанови КМ України.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує посилання апелянта на те, що ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Однак, цією нормою не надано право Кабінету Міністрів України своїми постановами зменшувати розміри цих виплат, які встановлені Законом.

Суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги посилання відповідача 2 на те, що він не є розпорядником бюджетних коштів, а фінансування виплат, пов'язаних із застосуванням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться із державного бюджету, оскільки відсутність фінансування з державного бюджету коштів на витрати пов'язані із виплатою позивачу передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплат, не може бути підставою для невиконання вимог Закону.

Така правова позиція суду, узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року в справі «Кечко проти України» зазначив, що держава самостійно визначає, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Враховуючи те, що постановою суду першої інстанції правильно вирішено спір по суті, однак в частині визначення періоду виплати допомоги на оздоровлення допущено порушення норм матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність її змінити в цій частині. У решті постанова суду першої інстанції, з урахуванням оскарженої її частини, прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому у цій частині підстави для її скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області - задовольнити частково, а апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2014 року у справі № 452/606/14-а (2-а/432/30/2014) - змінити, змінивши у абзаці 5 резолютивної частини цієї постанови цифри та слова «період з 15 лютого 2011 року по 15 серпня 2011 року» на слова та цифри « 2011 рік».

У решті постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2014 року у справі № 452/606/14-а (2-а/432/30/2014) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

Д.М. Старунський

Постанова у повному обсязі складена та підписана 24.04.2015.