Справа № 810/1131/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2015 року 810/1131/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Центр» до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно Центр» (далі - ТОВ «Техно Центр» або позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Васильківська ОДПІ або відповідач), з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.04.2015, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.01.2015 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність порушення ним вимог податкового законодавства, оскільки договірні відносини щодо поставки товарів між ним та Приватним підприємством «Пром-Тех-Снаб» (далі - ПП «Пром-Тех-Снаб») мали реальний характер, товар поставлено, прийнято й оплачено позивачем. Зазначені факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності.

Як зазначає позивач, відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договору, укладеного між позивачем та ПП «Пром-Тех-Снаб», а відтак, вважає твердження податкового органу про заниження ТОВ «Техно Центр» податкових зобов'язань по податку на додану вартість необґрунтованим.

Тому, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконним, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що оскаржувані рішення прийняті з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 16.04.2015, не з'явились. Разом з цим, матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи за відсутності їх представників.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «Техно Центр», ідентифікаційний код 38093903, місцезнаходження: 08623, Київська область, смт. Калинівка, вул. Залізнична, буд. 158, зареєстроване як юридична особа 08.05.2012. Як платник податків позивач узятий на облік з 10.05.2012 за №30164.

Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість, про що Васильківською ОДПІ 01.07.2012 видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість за № 200050241.

Видами діяльності ТОВ «Техно Центр» є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

У період з 11.12.2014 по 15.12.2014 посадовою особою Васильківської ОДПІ на підставі наказу від 10.12.2014 № 690 та повідомлення про дату та місце початку проведення перевірки від 10.12.2014 №10021/10/22-03 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Техно Центр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ПП «Пром-Тех-Снаб» (код за ) за серпень 2014 року.

За результатами перевірки складений акт від 15.12.2014 №4561/10-07-22-03-12/38093903 (надалі - Акт перевірки), який містить висновки про порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ним занижені податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 145369,00 грн.

Висновок податкового органу про заниження суми податкових зобов'язань, за його твердженням, пов'язується із порушенням позивачем встановленого порядку формування податкового кредиту за операціями з придбання товарів у ПП «Пром-Тех-Снаб».

В обґрунтування правомірності спірного рішення відповідач зазначив, що до перевірки позивачем не були надані підтверджуючі документи щодо транспортування товару від постачальника до покупця, доказів зберігання придбаного товару, сертифікатів його якості (відповідності стандартам металу високої стійкості до зношування) та доказів використання придбаного у ПП «Пром-Тех-Снаб» товару в господарській діяльності позивача.

З огляду на зазначене, посадова особа податкового органу дійшла висновку про відсутність у серпні 2014 факту поставки товарів від ПП «Пром-Тех-Снаб» позивачеві, а відтак, про безпідставне включення останнім до показників податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаного у контрагента товару.

На підставі Акта перевірки, відповідно до пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, Васильківською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.01.2015 №, згідно з яким позивачеві збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 218054,00 грн., у тому числі, за основним платежем - 145369,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 72685,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач скористався своїм правом оскаржити його у судовому порядку, звернувшись із даним позовом до суду.

Як встановлено судом, висновок податкового органу про заниження суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість пов'язується із порушенням позивачем встановленого порядку формування податкового кредиту за операцією з придбання товарів у ПП «Пром-Тех-Снаб» у зв'язку із її безтоварністю.

У ході з'ясування обставин справи і перевірки їх доказами судом встановлено, що між покупцем - ТОВ «Техно Центр» та постачальником - ПП «Пром-Тех-Снаб» укладено договір поставки (купівлі-продажу) від 28.07.2014 №28/07, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар - метал в асортименті, а покупець зобов'язується цей товар прийняти та оплатити (а.с.51, 52).

На підтвердження факту поставки від ПП «Пром-Тех-Снаб» товару позивачем до перевірки та матеріалів справи надана видаткова накладна від 28.08.2014 №488 (а.с.54) та податкова накладна від 28.08.2014 №488 (а.с.53) на суму 872211,17 грн., в т.ч. ПДВ 145368,53 грн., за якою ПП «Пром-Тех-Снаб» реалізував метал НВ 500 20х2000х6000 кількістю 3,84 т., НВ 500 25х2000х6000 кількістю 4,8 т., НВ 500 35х2000х6000 кількістю 6,72 т.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи виписок по банківському рахунку позивача, оплата поставленого за договором від 28.08.2014 №488 товару здійснено частково на суму 529042,61 грн. (а.с.161-164), а відтак, станом на дату проведення перевірки, у позивача наявна заборгованість перед ПП «Пром-Тех-Снаб» у розмірі 343168,56 грн.

Відповідно до умов пункту 3.1 договору від 28.07.2014 №28/07 поставка товару покупцеві здійснюється силами та за рахунок постачальника з використанням залучених транспортних засобів, на умовах DDP - місце визначене покупцем, у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2000 року).

Разом з цим, позивач пояснив, що за домовленістю сторін угоди, транспортування товару до місця призначення здійснювалось власним транспортом позивача на підтвердження чого до перевірки та матеріалів справи надана товарно-транспортна накладна від 28.08.2014 №33 (а.с.56).

Зі змісту вказаної товарно-транспортної накладної вбачається, що транспортування товару масою 15,36 тон, придбаного у ПП «Пром-Тех-Снаб», здійснювалось 28.08.2014 автоперевізником - ТОВ «Техно Центр» автомобілем марки «Iveco» з державним номерним знаком НОМЕР_1. Загальний пробіг автомобіля, пов'язаний із перевезенням вантажу складає 345 кілометрів за маршрутом смт. Калинівка - Київ - смт. Калинівка.

На підтвердження наявності у власності позивача автомобіля марки «Iveco», державний номерний знак НОМЕР_1, ТОВ «Техно Центр» до матеріалів справи надані договір купівлі-продажу автомобіля від 29.07.2014 та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу (а.с.168, 169).

Відповідно до абзацу сьомого пункту 42 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (надалі - Порядок № 1388) номерні знаки із знятих з обліку транспортних засобів за умови їх відповідності стандартам перезакріплюються за зверненням власників за іншими придбаними ними транспортними засобами або за транспортними засобами інших власників.

Згідно із умовами договору купівлі-продажу автомобіля марки «Iveco» від 29.07.2014, продавцем є фізична особа, яка мешкає за межами Київської області тобто, в іншому регіоні, ніж покупець автомобіля, що, у даному випадку, унеможливлює збереження старого державного номерного знаку автомобіля за новим власником.

Як вбачається із змісту свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Iveco» з державним номерним знаком НОМЕР_1 зареєстрований за ТОВ «Техно центр» з 04.09.2014.

Абзацом другим пункту 7 Порядку № 1388 встановлено, що експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що експлуатацію автомобіля марки «Iveco» з державним номерним знаком НОМЕР_1, а отже і перевезення вантажів, позивач міг здійснювати лише з 04.09.2014.

Водночас, як доказ транспортування придбаного у ПП «Пром-Тех-Снаб» товару, позивачем надано товарно-транспортну накладну №33, що містить інформацію про здійснення ним 28.08.2014 перевезення автомобілем марки «Iveco» з державним номерним знаком НОМЕР_1 тобто, майже за тиждень до державної реєстрації означеного транспортного засобу за ТОВ «Техно центр» та отримання ним вказаних державних номерних знаків.

В силу положень пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затвердженні наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до приписів пункту 11 вказаних Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

У зв'язку з наведеним, у суду виникли об'єктивні сумніви щодо достовірності даних, зазначених у товаро - транспортній накладній від 28.08.2014 №33, належності її, як доказу товарності господарської операції між позивачем та ПП «Пром-Тех-Снаб» та, як наслідок, суд констатує про відсутність задекларованого позивачем факту транспортування 28.08.2014 товару автомобілем марки «Iveco» з державним номерним знаком НОМЕР_1.

Суд критично ставиться до наявних в матеріалах справи сертифікатів на товар, доказів наявності у позивача складських приміщень, а також руху активів по його складу, оскільки з даних документів неможливо встановити факту отримання товарів саме від ПП «Пром-Тех-Снаб».

Крім цього, матеріали справи не містять жодних пояснень та їх документального підтвердження щодо використання придбаних позивачем у ПП «Пром-Тех-Снаб» товарів у власній господарській діяльності.

Відтак, враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позивачем не доведена реальність операцій із ПП «Пром-Тех-Снаб», оскільки матеріалами справи не підтверджується факт поставки товарів.

За змістом положень Податкового кодексу України наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту, за наявності необхідних підтверджувальних документів первинного бухгалтерського обліку.

Поряд цим, суд звертає увагу, що формування податкового кредиту на підставі правочинів, у межах яких було здійснено виключно обмін документами первинного бухгалтерського обліку та перерахування грошових коштів, чинним законодавством не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.10.2013 у справі № К/9991/75682/12. Крім цього, позивачем не надано жодного доказу щодо наявності у його контрагента необхідного обсягу матеріальних ресурсів, необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності, наявності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, тощо.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг, які відповідно до пункту 185.1 статті 185 цього Кодексу є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Суд звертає увагу на те, що первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV. Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною першою статті 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункт 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Тому, при розгляді тверджень органу державної податкової служби про безтоварність господарської операції підлягає перевірці факт здійснення господарських операцій.

У такому випадку дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання, використання у господарській діяльності товарів тощо.

Разом з цим, як встановлено судом, наявні в матеріалах справи документи первинного бухгалтерського та податкового обліку у їх сукупності не спростовують висновків відповідача та не дають можливості встановити факт придбання позивачем у ПП «Пром-Тех-Снаб» товару.

З урахуванням вищевикладеного суд констатує відсутність документального підтвердження виконання господарських зобов'язань ПП «Пром-Тех-Снаб» на користь ТОВ «Техно центр», а також доказів використання придбаного товару в господарській діяльності позивача, оскільки реальне виконання операцій з поставки товару не підтверджується з огляду на відсутність належних первинних документів, що мають бути складені під час транспортування товару, його зберігання тощо.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів або у разі якщо придбані товари не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та до витрат навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Ураховуючи вищезазначене суд вважає висновок відповідача про порушення ТОВ «Техно центр» вимог податкового законодавства при формуванні показників податкового кредиту за господарськими операціями з ПП «Пром-Тех-Снаб» у серпні 2014 та, як наслідок, прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, правомірним.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх рішень не звільняє позивача від обов`язку доказування власних тверджень чи заперечень.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів або у разі якщо придбаний товар не призначений для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту.

З огляду на зазначене, беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (частина друга статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Із матеріалів справи вбачається, що розмір майнових вимог, заявлених позивачем, становить 218054,00 грн., та, відповідно, 2 відсотки від них дорівнюють сумі у розмірі 4361,08 грн.

Враховуючи наведене та ту обставину, що відповідно до платіжного доручення від 20.03.2015 №1825 позивачем сплачено частину судового збору у розмірі 436,12 грн., суд дійшов висновку, що решта суми судового збору у розмірі 3924,96 грн. підлягає стягненню з позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 86, 94, 122, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Центр» (ідентифікаційний код 38093903) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3924 (три тисячі дев'ятсот двадцять чотири) грн. 96 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 24.04.2015