Справа № 825/1108/15-а
Суддя: Добрянський В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року Чернігів Справа № 825/1108/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді - Добрянського В.В.
при секретарі - Скугоревій Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та просив: визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у виплаті винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції неправомірною; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, відповідно до наказу Міністерства оборони України № 383 від 12 червня 2014 року «Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України».
22 квітня 2015 року від представника позивача до суду надійшла заява про зміну (уточнення) позовних вимог, згідно якої позивач просить:
1) замінити (виключити) первинного відповідача Корюківський районний військовий комісаріат, по справі про визнання відмови у виплаті винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції неправомірною та зобов`язання виплатити винагороду;
2) визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у виплаті винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції неправомірною;
3) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення але не менш ніж 3000 грн., в розрахунку на місяць за період з 11 вересня 2014 року по 29 жовтня 2014 року.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10.03.2015 він звернувся до Чернігівського ОВК із заявою про виплату йому винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції. Позивачем були подані всі необхідні документи, що підтверджували даний факт, проте 16.03.2015 року ОСОБА_1 отримав відмову ІНФОРМАЦІЯ_5 у виплаті вказаної винагороди. Позивач, вважаючи відмову неправомірною, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог.
Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі на підставі наданих заперечень.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами та з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно наказу від 18.03.2014 року № 21 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач був призваний на військову службу по мобілізації та був призначений на посаду водій групи забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно наказу від 18.08.2014 року № 296 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач з 19.08.2014 року був направлений у відрядження в м. Яворів, Львівської області, п.п. В 4680 для тимчасового доукомплектування посад другої батальйонної тактичної групи.
Згідно наказу від 15.09.2014 року № 91 ТВО командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 позивач з 11 вересня 2014 року розпочав участь в антитерористичній операції.
10.03.2015 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про виплату йому винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції .
Листом від 16.03.2015 №1689 Чернігівським ОВК було відмовлено ОСОБА_1 у вказаній виплаті. Відмова мотивована тим, що винагорода за безпосередню участь в АТО за 2014 рік виплачується згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.04.2014 №158 Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету за місцем служби військовослужбовця на підставі наказу керівника установи з зазначенням періоду, за який здійснюється виплата. Підставою для видання наказу є клопотання (рішення) штабу АТО про залучення особового складу до безпосередньої участі в АТО.
Позивачу вказано, що в його випадку це мають бути накази керівників секторів про прибуття у службове відрядження до складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань та вибуття зі службового відрядження до місця постійної дислокації.
Згідно наказу керівника сектору А від 29.10.2014 № 98 відрядження ОСОБА_1 було припинено у зв`язку з самовільним залишенням місця служби, а тому дата вибуття з сектору до місця постійної дислокації даним наказом не визначена.
Також позивачу було запропоновано звернутись до керівника сектору щодо надання довідки про строк безпосередньої участі в АТО.
Спірні правовідносини регулюються нормативно-правовими актами чинними на момент їх виникнення.
Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Так, відповідно до вимог п. 2 Постанови КМУ № 158 від 04.06.2014 року (в редакції, що діяла на момент безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції) «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.
Відповідно до п. 2 наказу Міністерства оборони України № 383 від 12 червня 2014 року (чинному на моменту безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції) «Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)).
Відповідно до п.3 Розділу II Порядку та умов виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом МО України від 02.02.2015 року № 49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у п. 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).
Проте, суду був наданий витяг з наказу № 47 від 11.09.2014 року керівника сектору А по стройовій частині про прибуття до складу сил та засобів сектору А та залучення до безпосередньої участі в антитерористичній операції ОСОБА_1 , яким підтверджено початок участі позивача в антитерористичній операції.
Згідно наказу від 08.11.2014 року № 148 ТВО командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 позивач з 30 жовтня 2014 року припинив участь в антитерористичній операції і вибув у свою частину. Однак суд бере до уваги, що відповідно до витягу з наказу № 98 від 29.10.2014 року керівника сектору А ( який також витребовувався судом), згідно п. 7 якого позивачем з 29 жовтня 2014 року припинено участь в антитерористичній операції у зв`язку із самовільним залишенням місця служби.
Таким чином, судом встановлено, що позивач приймав участь в антитерористичній операції у період з 11.09.2014 року по 29.10.2014 року включно.
Однак, всупереч вимог зазначених нормативно-правових актів та документів, що надані суду, позивачеві не було виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції.
Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог, задовольнити в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.
Визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у виплаті винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції неправомірною.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць за період з 11 вересня 2014 року по 29 жовтня 2014 року.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.В. Добрянський