Справа № 307/2940/13-а 2а/307/95/13
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Справа № 876/12430/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.09.2013р. у справі за позовом Тячівської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанов про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області Шутко О.М., та скасування постанов про накладення штрафу у виконавчих провадженнях № 3856903 і № 38569488 від 25.07.2013 року.

Позовні вимоги мотивував тим, що підставами для накладення зазначених штрафів державний виконавець вказав обставину невиконання боржником рішень суду. На думку позивача, старший державний виконавець не розглянув лист Тячівської міської ради від 27.06.2013 року за вих.№ 02-17/501 та не використав в процесі виконавчого провадження прав державного виконавця, передбачених нормами ст.373 ЦПК України і п.п.8 ч. 3 ст.11 та ст.36 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.09.2013 року адміністративний позов задоволено. Поновлено Тячівський міській раді процесуальний строк звернення до адміністративного суду. Визнано протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області щодо не розгляду повідомлення Тячівської міської ради від 27.06.2013р. за № 02-17/501. Постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області про накладення штрафу на Тячівську міську раду Закарпатської області в розмірі 680 грн. серії ВП № 38569308 від 25.07.2013р. та серії ВП № 38569488 від 25.07.2013 року визнано протиправними та скасовано. В решті позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Шутко О.М. винесені постанови серії ВП № 38569308 та ВП № 38569488 про накладення штрафу в розмірі 680 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду у встановлений державним виконавцем строк.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив виключно з того, що державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо встановлення поважності причин невиконання рішення суду позивачем, оскільки позивачем рішення суду у визначений строк не виконано з поважних причин, що не взято державним виконавцем до уваги.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, покликаючись на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Так, ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно п.1. ч.2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, що передбачено ст.5 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, постанова суду про зобов'язання Тячівську міську ради надати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 інше житлове приміщення в будівлях, які є власністю міської ради у встановлений державним виконавцем строк виконана не була.

У своїй заяві від 27.06.2013 року позивач повідомляє Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області про відсутність житлового приміщення комунальної форми власності, яке б відповідало встановленим санітарним нормам і технічним вимогам, у відповідності до ст.50 Житлового Кодексу України, при цьому боржником не додано жодних документів, які б це підтверджували. А відтак, згідно до ст.ст.37,38 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця не було підстав для зупинення виконавчого провадження.

Таким чином, державним виконавцем 25.07.2013 року винесено постанови про накладення штрафу на Тячівську міську раду в розмірі 680,00 грн. та одночасно повторно зобов'язано боржника в строк до 30.07.2013 року виконати рішення суду та надати державному виконавцю підтверджуючі документи про виконання рішення суду. Постанову направлено боржнику для виконання.

Проте, всупереч вимогам державного виконавця рішення боржником не виконано та про причини невиконання не повідомлено, законні вимоги державного виконавця боржником проігноровано.

Згідно п. 13 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що заходами примусового виконання рішень зобов'язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та звернення до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Оскільки, в даному випадку, у державного виконавця не було жодної правової підстави для відкладення провадження виконавчих дій чи невжиття заходів примусового виконання до боржника, дії державного виконавця мали бути спрямовані на повне та своєчасне виконання рішень суду по справі № 2-45/11, що набрали законної сили. Адже відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Судова колегія Львівського апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що на момент винесення постанов про накладення штрафу на боржника ні рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2012 року, що набрали законної сили та на підставі якого було видано виконавчий документ, ні постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадженню від 20.06.2013 року ВП № 38569308, ВП № 38569488 позивачем (боржником у виконавчому провадження) не оскаржувалися та скасовані не були.

Оскільки, ч. 1 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень, у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, державним виконавцем з метою недопущення порушень положень Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до статей 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», в межах повноважень, винесено постанови про накладення штрафу на боржника від 25.07.2013 року ВП № 38569038 та ВП № 38569488.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області являються підставними і обґрунтованими.

Керуючись ст.41, ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205 ч. 2, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області задовольнити.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.09.2013 року у справі № 307/2940/13-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Тячівської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області про скасування постанов про накладення штрафу - відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді І.В. Глушко

Р.Й. Коваль