Справа № 2а-2124/11
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 р. № 876/3379/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Старунського Д.М.

за участі секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про зобов'язання до вчинення дій,-

встановив:

14.10.2011 позивач - ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в якому просив зобов'язати міжвідомчу комісію Залізничної районної адміністрації міста Львова погодити самочинну добудову по АДРЕСА_3 у м. Львові без згоди сусідки ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що проживаючи в однокімнатній квартирі без вигод (кухні, санвузла), з метою збільшення площі своєї квартири, він здійснив самочинне будівництво на консолях додаткової до існуючої будівлі, в межах єдиного комплексу. Для узаконення самочинного будівництва він звернувся до міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, якій окрім поданих ним документів необхідно було представити заяву-згоду мешканців квартири № 2, 3. Оскільки в отриманні такої згоди у позивача виникли труднощі, останній просить зобов'язати відповідача погодити самочинну добудову без згоди сусідки.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його адміністративний позов.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги відповіді контролюючих органів, які вважають, що за умови згоди власників сусідніх квартир та вирішення земельного питання можливо погодити проведену реконструкцію.

Позивач та його представника у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі у судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, а тому згідно ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 18,4 кв.м., яка складається з однієї кімнати (реєстраційне посвідчення №23093-3 від 14.07.1999).

Покращуючи свої житлові умови позивачем самовільно, зокрема, без згоди інших мешканців будинку, здійснено реконструкцію вищевказаної квартири за рахунок добудови на консолях розміром 1.17 х 5.29м та 2.48 х 4.60м, у зв'язку з чим загальна площа квартири збільшилась до 32.4 м2.

Постановою адміністратиної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради № 413 від 08.07.2010 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не отримано згоди інших мешканців будинку, а відповідач відмовляється без неї погоджувати самочинну добудову, позивач просив суд зобов'язати міжвідомчу комісію Залізничної районної адміністрації міста Львова дати своє погодження без згоди сусідки ОСОБА_4.

Дослідивши докази зібрані у матеріалах справи суд першої інстанції дійшов висновку, що у позові ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки враховуючи рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 та рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.06.2011 у справі № 2-1394/11 відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно, рекомендувавши позивачу представити для погодження самочинного будівництва згоду мешканців квартир № 2, 3 по АДРЕСА_3 у м. Львові.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Набуте громадянами право на квартири житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (ст. 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (ст. 55 Конституції України).

Відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і та ін.

Таким чином, питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку - на надбудову поверхів, улаштування мансард і т.ін. з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень, має вирішуватися відповідно до законів України, передусім Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників.

Частиною 2 статті 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що допоміжні приміщення житлового будинку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, а тому будь-які дії, пов'язані зі зміною правового статусу майна, що знаходиться в сумісній власності, здійснюється лише за згодою всіх співвласників цього майна. Аналогічна позиція висловлена Конституційним Судом України у Рішенні № 4-рп/2004 від 02.03.2004.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачем, що він будучи власником квартири АДРЕСА_2 самочинно, без згоди власників квартир № 2, 3 зазначеного будинку, здійснив прибудову на консолях до належної йому квартири.

Згідно вимог ст. 152 ЖК України, переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Відповідно до наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Для визначення можливості збереження самочинно збудованих (реконструйованих) об'єктів містобудування та архітектури, 09.09.2011 рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 835 затверджено Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові (далі -Положення).

Згідно п.1.1 Положення розгляд питань за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними та юридичними особами самочинного будівництва (реконструкції) об'єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво.

Фізична або юридична особа, яка здійснює (здійснила) самочинне будівництво, зобов'язана протягом 30 днів з дня складення акта-попередження подати заяву на ім'я директора департаменту містобудування про отримання висновку про можливість експлуатації проведеного або про можливість закінчення здійсненого (здійснюваного) самочинного будівництва (п. 4.1 Положення).

У разі порушення самочинним будівництвом прав інших осіб міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва рішення про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти (п. 5.1.3 Положення).

Отже, враховуючи те, що позивач здійснивши прибудову до своєї квартири тим самим порушив права сусідів, а рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.06.2011 у справі № 2-1394/11, яке набрало законної сили, зобов'язано позивача демонтувати спірну прибудову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зобов'язання міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради погодити самочинну добудову без згоди сусіда, як обов'язкового документа для узаконення самочинного будівництва.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2014 року у справі 2а-2124/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

Д.М. Старунський

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 24.04.2015.